Terveeks, välipala.
Toisaalta...
9-1-1!
Poliisi! Eläinsuojeluyhdistys!
Murha! Petos! Kidnappaus!
Ei, tipunappaus!
Kuppi valkosipulia, ripaus lintua.
Ruokaa sydämestä, Jaakko Kolmonen.
Anteeksi, mutta eikö vangitun ole tapana saada soittaa yksi puhelu?
Ei sinun tapauksessasi.
Välipaloilla ei ole kansalaisoikeuksia.
Mutta en ole täysin sydämetön.
Kävisikö rauhoittavat henkisavut?
Oi, en pysty tähän. Kieltäydyn!
Oi, mikä kaamea tapa linnun kuolla! En halua nokkasyöpää.
Ei! Keuhkoni ovat mustuneet!
Tässä sitä taas ollaan. Poikki! Kelatkaa.
- Auttakaa... - Mitä luulet tekeväsi? Daniel...
Käsikirjoituksessa ei lue noin. Miksi lisäsit sen?
- Halusin kommentoida tilannetta. - Mitä tilannetta?
Tupakan tuikkaaminen Tipin suuhun on moraalisesti arveluttavaa.
Tämä on piirretty, ei mikään koulu-tv-ohjelma.
Lou, miljoonat lapset katsovat tätä. Sama kuin sanoisi heille: "Sytytä."
Et voi lisätä sanoja Tipin suuhun, kun se ei liiku.
Puhun päälle. Sisäinen yksinpuhelu. Miksei vaikka Jumalan ääni.
Tipi, ällös tupakoi.
- Näyttelijät. - Mitä? Kysytään teknikoilta.
Onko teistä moraalisesti oikein kannustaa Amerikan nuoria tupakoimaan?
- Puolueellisia. Ei oikeutta. - Tämäkin otos maksaa maltaita studiolle.
Jos haluat palkkasi, pysy tekstissä.
Jos haluat leikkiä Gandhia, tee se jonkun muun kustannuksella.
Sitten minun on tehtävä se, mikä on tehtävä.
Todella hupaisaa. Mihin piruun luulet meneväsi?
Jos häivyt, takaisin ei ole tulemista.
En niele sinulta mitä tahansa, usko se.
No, Pikku-possun sanoin:
Painu hiiteen, Lou.
- Miten meni hissan koe? - Älä kysy.
- Oliko koulussa kivaa? - Piirsin sateenkaaren kuvan.
- Isä? - Isukki!
Iskä!
- Luulin, ettet pääse hakemaan. - No joo, pääsin aikaisemmin.
- Sait siis potkut? - Ei, otin hatkat. Omantunnon syistä.
Näyttelijät.
Hei, onnittelut hepun 12-vuotissynttäreiden johdosta.
Yllätys odottaa.
- Strippaaja? - Noo, ei nyt sentään!
- Kaksi strippaajaa? - Ehei, poika!
- Juhlat? - Joo!
Ei. Ei juhlia.
Äiti sanoi, että koska todistuksesi oli niin huono, ei pidetä juhlia.
Äiti tulee kotiin vasta neljän tunnin päästä, eikö niin?
Valmiina... villieläinten valtakuntaan.
LIIKKUVA LEMMIKKITARHA
Maaliviiva lähestyy. Siinä hän tulee. Ja voittaa kilvan.
Tules pois nyt. Kas näin.
Haluatko syöttää sitä?
Jospa tämä toinen söisi.
Sori.
Hus pois!
- Gregory, Henderson ja Hillard. - Saisinko Miranda Hillardin.
Tiedän, mihin pyritte seinämaalauksilla, mutta ne saisivat olla vähän pienempiä.
Tehdään ikkunat metallista, ei puusta.
Itämainen matto pois. Kokeillaan kokolattiamattoa.
- Vaaleanpunaiseen vivahtavaa. - Hyvä idea.
Union Square Inn. Parempi näin.
Taidetta ja käsityötä. Merkkilamppu, hyvälaatuinen tuoli. Unohtakaa sintsi.
Anteeksi. Miranda, pääsetkö hetkeksi?
- Toki. Anteeksi. - Ei mitään.
Viivyn vain hetken.
Stuart Dunmeyer soitti minulle juuri.
- Stuart Dunmeyer? - Kertoi teidän olevan tuttuja.
Stuart Dunmeyer?
Hän aikoo kunnostaa vanhan Wellmanin huvilan Nob Hillillä.
- Aikoo tehdä luksusluokan majapaikan. - Joo, luin lehdestä.
- Hänellä menee lujaa. - Hänen tapaistaan.
Hän halusi juuri sinut, Miranda.
Niinkö?
- Sanoin, että soitat heti aamulla. - Ilman muuta.
Hillard? Keskuksella on Gloria Chaney puhelimessa.
- Sanoo, että asia on kiireellinen. - Anteeksi.
Gloria?
- Voi hyvä luoja! - Asutteko te täällä, rouva?
Kyllä, ikävä kyllä.
Tiesittekö että kotieläinten pito taajama-alueella on kiellettyä?
- Entä jos on naimisissa eläimen kanssa? - Myös melusta on tehty valitus.
Vastaan siihen itse. Olen todella pahoillani.
Söit begoniat! Luoja!
Pois tieltä!
ONNEA CHRISILLE
Miranda! Mitä uutta?
Oot kotona aikasin, pimu.
Meillon synttärit talossa.
Mitä helvettiä täällä tapahtuu?
Älä suutu, kulta. Kuuntele.
Tulit aiemmin kuin luulin. Aioin kyllä siivota, ennen kuin tulet kotiin.
Kulta... Mitä etsit?
Sinuna varoisin. Poni on juonut aika paljon.
Juhlat on ohi.
Se soitti sinulle, joten tulit pilaamaan juhlat. Loistavaa!
Älä kuule yritä tehdä minusta tässä hirviötä, Daniel!
Sinä pidät vain hauskaa ja minä nautin tähteistä.
- Valitsit urasi. - Ei minulla ollut vaihtoehtoa! Eikä ole!
Vaikka yrittäisin tehdä jotain kivaa, sinun pitää aina päihittää se!
Minä tuon kakun ja lahjoja. Sinä tuot koko kirotun eläintarhan!
Ja minulle jää siivoaminen!
Ei se ole ongelmajätettä! Pari pahvilautasta!
Miksi minä olen ainoa, jonka mielestä tarvitaan sääntöjä?
Miksi sinä saat minut aina näyttämään ilkeältä?
Enkä. Se käy sinulta luonnostasi.
- Teet minusta joka kerta ilkimyksen. - No, älä viitsi, lopeta.
Vietät liikaa aikaa niiden liikemiesten kanssa, joita ennen inhosit.
Vietän liikaa aikaa sinun kanssasi. Nyt saa riittää!
Nyt saa riittää.
Älä nyt, Miranda. Onhan meillä hankalaa, eikö kaikilla? Voidaan ratkaista ongelmat.
Niitä on yritetty ratkaista jo 14 vuotta.
Älä nyt, ole kiltti. Kuule. Haetaan jostain apua, OK?
Perheterapeutti voisi ehkä auttaa meitä tässä asiassa.
Nyt on liian myöhäistä.
Hei, lähdetään lasten kanssa lomalle, koko perhe. Pääset työkuvioista eroon.
Olet eri ihminen silloin. Ihan totta. Olet ihana.
Ongelmat odottaisivat meitä täällä, kun palaisimme.
Muutetaan, toivottavasti ne eivät seuraa meitä.
Daniel, älä viitsi vitsailla.
OK.
Olemme kasvaneet erillemme. Muuttuneet.
- Ei meillä ole mitään yhteistä. - Varmasti on. Rakastamme toisiamme.
Älä nyt, Miranda. Rakastamme toisiamme.
Vai emmekö?
Haluan erota.
Ei.
Emme voi. Olemme perhe. Tajuatko?
Olen pahoillani.
Joo, äiti, se kertoi ihan kaiken.
Joo, äiti. Kuulin, kuulin.
- No, joo, on se täällä. - Ei.
Se ei oikein jaksaisi puhua just nyt.
Joo, masentunut. No, onhan sen avioliitto lopussa.
Eikä ole. Avioliittoni on vain tauolla.
Äiti, sillä taitaa olla kieltämisvaihe.
Ei, me huolehditaan sun pikkupojustasi. Ei huolta, äiskä.
- Hei, Evelyn. Kiitos hillosta. - Se sanoo ettei kestä kiittää.
Peitepuikko. Milloin sitä tulee lisää?
- Ensi viikolla. - Kuulitko, äiti? Ensi viikolla.
Odota, pysy linjalla.
- Riittää jo. Se on mies. - Mistä sen tietää?
Narttu.
Ei, äiti, et sinä. Puhuin koirasta.
Äiti, kuule. Meitä odotetaan kuvauspaikalla.
Voi, niin. Kiirettä piisaa, äiti. Uusia paikkoja, uusia kasvoja.
Joo, kerrotaan, äiti.
Ei huolta, kerron hänelle.
Joo. Odota, äiti.
Se haluaa tietää, menisitkö sinne asumaan.
- En todellakaan. - Se sanoo miettivänsä asiaa, äiti.
Kyllä. Hyvä on. Minä myös, äiti.
Heihei.
Hei, kuule, voit tietysti asua täällä meidän kanssa niin kauan kuin tarvitsee.
Kiitos, mutta kaikki on OK, ihan tosi. Siis, tämähän on vain tilapäistä.
Tunnen Mirandan. Se menee ohi.
Herra ja rouva Hillard, vaikka huoltajuus yleensä lankeaa äidille,
tajuamme myös nykyään ehkä paremmin kuin koskaan, että lapsen paras etu
ei aina ole joutua eroon selkeästi rakastavasta isästään.
Mutta koska herra Hillardilla ei ole asuinpaikkaa eikä vakituista työtä,
oikeuden ratkaisu on antaa täysi huoltajuus rouva Hillardille.
- Onneksi olkoon. - Ei.
Isällä on tapaamisoikeus joka lauantai.
- Etkö voi tehdä mitään? - Asia on päätetty.
Eikö tässä kuuluisi sanoa "vastustan" tai jotain?
Arvoisa tuomari, olkaa kiltti.
Lauantaisin? Yhtenä päivänä viikossa.
Ei se riitä.
Minun on saatava olla lasteni kanssa. Ei sitä voi poistaa. On pakko, olkaa kiltti.
Se saattaa tuntua paljolta, mutta ei se riitä minulle. Ihan totta.
En ole ollut erossa heistä päivää kauempaa heidän syntymänsä jälkeen.
- Herra Hillard, päätös on tilapäinen. - Ai, hyvä.
Oikeuden yhdyshenkilö seuraa tapaustanne.
Oikeudenkäynti jatkuu kolmen kuukauden kuluttua.
- Saatte kolme kuukautta, herra Hillard. - Kiitos.
Sinä aikana hankitte työpaikan, pidätte sen ja hankitte kunnon kodin.
Jos saatte asianne järjestykseen,
harkitsen yhteishuoltajuutta uudessa istunnossa. Asia käsitelty.
No, näyttää siltä, että tunnelin päässä näkyy hieman valonkajastusta.
- Tässä ovat kaikki tavarani. - Tämä on minun syytäni.
Herraisä ei. Miksi sanot noin?
Ellei mulla olisi ollut synttäreitä.
- Tätä ei olisi tapahtunut. - Olisi kyllä.
Se vain odotti tapahtumista, onko selvä?
Vika ei ollut sinussa. Tajuatko?
OK, kättä päälle.
Olet nyt talon päämies.
Älä sotke paikkoja.
- Et voi lähteä nyt. - Kulta, pakko mikä pakko.
Olemme Harry Potterin puolessavälissä. Kuka lukee sen loppuun?
Mummi lukee sen sinulle kyllä.
Se ei ole yhtä hyvä. Se hyppää kohtien yli, eikä ikinä matki ääniä.
Ja se haiseekin oudolta.
Se on formaldehydin haju. Siksi mummi on säilynyt niin nuorena.
Hei, tule tänne.
Ei asiat muutu miksikään. Takapiha vain kasvaa, onko selvä?
- Rakastan sinua. - Rakastan sinua.
Tulee ikävä teitä. Mutta pian on lauantai.
- Tulee ikävä. - Samoin.
Voi, isä...
- Pidä hänestä huolta. - OK.
Heihei.
Kiitos kärsivällisyydestä.
Hei, isi.
Yhdyshenkilönänne seuraan kahta asiaa.
- Asuntoanne... - Se on kyllä lähinnä luukku, tosin.
Tulen tarkastamaan sen maanantai- ja perjantai-iltaisin.
Tiedänpä laittaa broilerin uuniin.
Niin ja tietysti työpaikka-asia.
Tässä on lähimmän työvoimatoimiston osoite. Otin vapauden varata teille ajan.
Kiitos.
Muuten, onko teillä erityistaitoja?
Voi, kyllä, on.
Ääntelen.
Mitä tarkoitatte, että ääntelette?
No, ääntelen.
Jesh!
Etsimme älyllistä elämää. Hups, virhe!
Ihanaa olla Amerikassa. Älä hae oleskelulupaa.
Haluan sinua kamalasti.
Tämä on todella rankka tapaaminen. Ei taida mennä hyvin minun osaltani.
Hei, pomo, anna sen yrittää. Se rentoutuu milloin vaan.
Katso minuun, Moneypenny. Haluan riisua rusetin ja tutustua sinuun.
Olen hullu, jos teen kaupat kanssasi!
Nancy ja minä etsimme yhä pääni toista puolikasta.
Se tapahtuu! Olen kultakaivoksen päällä!
Älä pakota minua lyömään, kultsu.
Osaan matkia loistavasti hodaria.
Herra Hillard, pidättekö itseänne huvittavana?
Ennen pidin.
Yhteen aikaan luulin olevani hauska.
Tänään todistitte, että olen väärässä. Kiitos.
Kuulkaa, tärkein asia...
Minun on saatava olla lasteni luona, teen mitä vain sen eteen.
Kertokaa vain mitä.
KTVU TELEVISIOSTUDIOT
- Anteeksi. Oletko Tony? - Minä itse.
Hei. Olen Daniel Hillard, näyttelijä.
Tule perässä.
Oi, filmejä! Pistänkö minä nämä elokuvat pyörimään?
- Et varsinaisesti. - Mikä minun hommani on?
Otat nämä purkit. Pistät laatikkoon ja lähetät.
Sitten pakkaat nuo purkit tuolla. Lähetät ne. Lisää tulee koko ajan.
Pakkaat ne, lähetät ne.
Onko kysyttävää?
Sitten kun ne on pakattu...?
Lähetät ne.
Lykkyä tykö, viisastelija.
Taisin saada uuden ystävän.
- Miranda. - Stu!
Hei, Miranda.
- Siitä on pitkä aika. - Niin on.
Herra Dunmeyer tuli katsomaan luonnoksiasi.
Mennään seminaarihuoneeseen.
Kuten varmaan tiedät, huvila rakennettiin 1876.
Näiden luonnosten lähtökohtana on se, että haluat kunnostaa sen perin pohjin.
Näytät paremmalta kuin koskaan.
Aula tulee näyttämään Ranskan toisen valtakunnan aikaiselta musiikkisalongilta.
Ajattelin 1600-luvun flyygeliä...
Olen seurannut urakehitystäsi viime vuosien aikana.
Muhkea sohva, flaamilainen seinävaate, regency-tyylinen pöytä tinakoristein...
Haluaisin ottaa uusiksi. Tutustua uudelleen.
Takanreunuskelloja.
Pehmustettuja tuoleja, raskaita kankaita.
Juteltaisiinko? Ehkä päivällisellä?
Stuart, kiitos. Minä...
Olen juuri eroamassa.
Se ei vain toiminut.
- Voi, Miranda, ikävä kuulla. - Ei sinun tarvitse sanoa noin.
Ei, ihan tosi, tarkoitan, en minä ikinä kantanut kaunaa. Minä vain...
No, toivoin aina, että olisit onnellinen.
Voi itku, kauniisti sanottu.
Pelkäsin vähän, että tänne tuloni saattaisi karkottaa sinut projektista.
Ei, ei. Ei tietenkään. Minä...
Olen ammattilainen. Minä...
Minua imarteli, että ajattelit minua niin pitkän ajan ja kaiken sen jälkeen.
Niin, kaiken sen.
No joo... Muinaista historiaa.
Niin.
Olen myöhässä. Tapaaminen pankissa.
Jutellaanko vaikka joskus viikolla?
- Toki. - Hyvä.
Kiva nähdä sinua uudestaan.
Kiva, vai?
Tiedän, ettei täällä ole kovin hienon näköistä vielä, mutta...
Kyllä se siitä. Mitä pidätte?
- Kiva. - Ihan OK.
Ihan hirveä.
Hei, antakaa vähän aikaa.
En ole ihan vielä tottunut uuteen elämäntapaani.
Emme mekään.
Tiedän ettei se ole helppoa, kulta.
Etkä voisi pyytää äidiltä anteeksi?
Kunpa voisinkin.
Tiedäthän, aikuisten ongelmat...
Ovat vähän hankalampia, Nattie.
Miten vanha emäntä itse jaksaa?
- Siis äiti. - Ihan hyvin.
Ai. Hauska kuulla.
Olisi kurja kuulla, että se saisi punataudin tai peräpukamia.
Mikä on punatauti?
Se on mahatauti, joka aiheuttaa ikuisen ripulin.
- Ikuisen ripulin? - Ja siihen kuivuu ja lopulta kuolee.
- Kuolee? - Ei tarvitse kuvailla tarkkaan.
- Luin siitä lääkärikirjasta. - Miksi haluat äidin kuolevan?
Voi, kulta, en halua äidin kuolevan.
Miksi sitten sanoit niin?
Hei, isä, et viitsisi yrittää vähän.
Me tullaan vain kerran viikossa. Se on aika vähän.
Totta puhut. Anteeksi. Yritän enemmän.
Nattie, ajattelen kauniita, sopiiko?
- Äidistä? - Yritän. Yritän kovasti.
- Ja sanot äitiä prinsessaksi. - Totta kai.
Juuri nyt tunnen itseni sammakoksi.
Isi on sammakko.
- Äiti tuli. - Eikä. Tunnin etuajassa.
Tule Nattie, täytyy mennä.
Ei, ei! Takaisin, istukaa.
Istukaa!
Ei teidän tarvitse rynnätä heti, kun hän tööttää.
Ajatelkaa, tämä on minun aikaani.
Olette piru vie minunkin lapsiani!
Älkää nyt.
Hei.
Oi, Daniel... Mahtavaa.
Kiitos, Miranda. Olen pyrkinyt pakolaistunnelmaan.
Niin kuin kotoa karkotettu ja silleen.
Mutta katsos vaan!
Mikä ihana Tanssii susien kanssa -asu. Mikä inkkarinimesi on? Kauppanyrkki?
- Ovatko lapseni valmiina? - Ei, lapsemme eivät ole valmiina...
..koska olet tunnin etuajassa ja toit heidät tunnin myöhässä.
Daniel, en ehdi jauhaa tätä nyt. Täytyy viedä yksi juttu lehteen.
Lehteen? Oletko laatinut henkilökohtaista-ilmoituksen?
"Eronn. rva etsii hyvin toim.tul. miestä tositark."?
Etsin kodinhoitajaa.
Kodinhoitajaa? Miksi tarvitset kodinhoitajan?
Jonkun, joka on kotona, kun lapset tulevat koulusta, siivoaa ja valmistaa päivällisen...
- Paljonko aiot maksaa? - 1500 viikossa. Kelpaako?
Näytätkö ilmoituksen?
- Olenhan sentään heidän isänsä. Kiitti? - Hyvä on. Mitä muuta haluaisit nähdä?
- Onko tuo tarjous? - Ei enää.
Onko jotain muuttunut?
- Onko kaikki kunnossa? - Joo, äiti. Kaikki hyvin.
Miranda, mikset antaisi minun hoitaa lapsia?
Haen heidät koulusta, olen seurana, ja tuon heidät kotiin, kun pääset töistä.
- Se olis kivaa! - Ole kiltti!
- Katso nyt. Lapset tykkäisivät. - Äiti, ole kiltti!
Harkitsen asiaa.
Ollaan piru vie hänenkin lapsiaan.
Lasten suusta kuulee totuuden.
Kiitos. Mitä muita iskulauseita haluaisit opettaa kuopuksellemme, Daniel?
No niin, ottakaa takkinne.
- Pukekaa päälle niin päästään ulos. - OK, äiti.
Sanoisin, että käykää vessassa ensin, mutta ehkä on parempi jättää se väliin.
ETSITÄÄN LUOTETTAVAA TUPAKOIMATONTA APULAISTA
Älkää unohtako mitään. En halua tulla takaisin.
No niin, lähdetään.
- Nähdään lauantaina. - Hyvästelkää isänne.
Heihei, iskä.
- Tässä ilmoituksesi. - Saanko laukkuni.
Joo, ilman muuta.
Haloo. Soitatteko ilmoituksen johdosta?
- Kuka oli edellinen työnantajanne? - Olin bändissä. Rengasrikossa.
- Bändissä? - Haluisin vaan tietää yhen jutun.
Onks sun skidit, niinku, kilttei, vai pitääks niitä, niinku, läpsii aina välillä?
- Soitan teille takaisin. - Vau!
Jaa, nimeni on Ilsa Himmelman. Kuinka monta lasta teillä onkaan?
- Kaksi tyttöä ja poika. - Voi, poika!
En työskentele miesten kanssa, koska olin ennen mies.
Yöks.
Haloo.
Leila, takaisin koppiin siitä! Älä pakota hakemaan letkua!
Haloo?
Minä työ.
- Puhutteko englantia? - Minä työ.
Olen pahoillani. Löysin jo sopivan.
Voi, mikä painajainen!
No niin ja nyt tositoimiin.
Haloo?
Soitan koskien ilmoitusta, jonka näin lehdessä tänään.
Niin. No, voisitteko kertoa minulle vähän itsestänne?
No, tottahan toki, hyvä rouva.
Viimeiset 15 vuotta olen ollut Smythe-perheen palveluksessa.
Siis Smythe, ei Smith, hyvä rouva.
Heille siivosin, laitoin ruokaa ja hoidin heidän ihania lapsukaisiaan.
Kiinnyin heihin kovasti 15 vuodessa, mutta he kasvoivat, kuten lapset aina.
No mutta, kuulkaa nyt. Höpisen, kun teidän pitäisi kertoa pikkuisistanne.
- No, minulla on kaksi tyttöä... - Voi, äidin silmäterät.
Epäilemättä kullanmurusenne.
- Ja yksi poika. - Oi, pikku prinssi. Kuinka ihanaa.
Varoitan teitä, että tehtävänä on myös ruoanlaitto.
Oi, ei se haittaa, hyvä rouva. Minulle sopii kokkailu.
Mutta yksi sääntö on: lapset syövät vain kunnon kotiruokaa.
Ja jos on vastaan sanomista, vaihtoehdot ovat kunnon kotiruoka tai tyhjä masu.
Se on sääntöni. Ei kai liian tiukka, hyvä rouva.
Ei!
Tulisitteko haastateltavaksi joskus? Vaikka maanantaina klo 19.30?
- Oi, mielelläni, rouva kulta. - Loistavaa.
Osoite on Steiner Street 2640.
Steiner. Oi, niin ihanaa.
- Kertoisitteko nimenne vielä? - Nimeni?
Enkös minä jo sanonut sen, rouva.
Ette.
- Doubtfire. - Anteeksi?
Doubtfire, rouva kulta. Rouva Doubtfire.
- No niin, odotan innolla tapaamistamme. - Oi, ihanaa, rouva. Minä myös.
- Heihei. - Heippa.
Näytös alkakoon.
- Daniel, hei. - Voitko tehdä minusta naisen?
Kultaseni, olen niin iloinen!
- Tule tänne. - Arvasin että ymmärtäisit.
- Sattuuko se? - Älä vikise. Rentoudu.
- Oletko varma? - Muista, että kauneus koskee.
OK, hengitä syvään. Kasvojen kohotus.
Ja siteet jäävät peruukin alle.
Hänen sänkensä näkyy jo aamukahdeksalta.
Hyvä on, aloitetaan meikillä.
- En kyllä vahaa ihokarvoja. - Ei hätää. Tasoitetaan vain vähän.
- Tunnen itseni Gloria Swansoniksi. - Näytät hänen äidiltään.
Olen valmis lähikuviin, herra ohjaaja.
OK, jokaiikka. Rukoillaan.
Käytäthän Jungle rediä. Se on lempivärini.
- Sopii huuliisi. - Olet taivaallinen.
Olen aivan innoissani, koska tapasin sen upean kuubalaisen.
Joka ilta oli kuin Sikojen lahti.
En voi valehdella. Kaikki on niin ihanaa.
Enpä tiedä. Lapset säikähtäisivät. Ehkä tämä on jo vähän liikaa.
Mennään siis seuraavalle tasolle.
Lateksia.
Voi, mikä kauhia paikka.
Elä sie ikuna osta piirasta hämäläiseltä. Ihan kauhiaa.
- Ei, olen ihan tönkkö. Ei onnistu. - Ei huolta.
Tämä on luovaa työtä ja olet veljeni. En toki halua nolostuttaa sinua.
- Luojan kiitos. - Täytyy tehdä koko naamataulu.
Katsokaas mitä kivaa täältä löytyi.
Ei onnistu. Haluan vanhemmaksi.
Vanha? Niin kuin vanha Shelley Winters vai vanha Shirley MacLaine?
- Mitä eroa niillä on? - Vähän teippiä ja hiusväriä.
- Entäpä Joan Collins? - Ei minusta löydy ruutia siihen.
Mutta kipsiä löytyy.
Joko polttaa?
Vähän vielä ja olisit äiti.
Inhottavaa!
Yököttävintä mitä olen ikinä nähnyt.
Mieletöntä.
Mikä tämä on? Telkku kiinni, joohan?
No niin. Haluan, että tapaatte hänet kanssani.
Olkaa kohteliaita hänelle, ja sitten... kertokaa mitä mieltä olette.
Seiskää tässä ja auttakaa päättämään mitä tehdä.
Iltaa. Rouva Hillard, otaksun.
Aivan. Miranda Hillard.
Eufegenia Doubtfire.
Aivan. Tulisitteko sisään?
Voi kiitos.
- Ja tässä ovat sitten pikkuenkelit. - Niin.
- Tässä on Natalie. - Voi, hei, Natalie.
- Haisetko hyttysmyrkyltä? - Nattie!
Ei huolen häivää, kultaseni. En suutu. Suihkupullo lipesi hieman.
Minun iässäni käy kuin kypsille juustoille. Voimakkaita tuoksuja.
Rehellisyys on hyve, Nattie. Hieno ominaisuus. Pidä kiinni siitä.
Se katoaa helposti iän myötä tai politiikan puhetaidossa.
Voi noita kasvoja. Muistutat Stuart Littleä,
yhtä kirjallisuuden hienointa hahmoa.
- Tunnetko sen kirjan, Stuart Little? - Joo! Se on lempikirjani.
Minun myös! Enkä voisimme lukea sitä - jos saan paikan.
- Se olisi kivaa. - Entäs sitten tämä salskea nuori mies?
- Tässä on Chris. - Hei, Christopher.
Hei.
Huh, olette iso naiseksi. Voisitte olla futiksenpelaaja.
No jaa, olin puolustaja. Mutta se oli jalkapalloa, kultaseni.
- Siis jalkapalloa? - Niin. Pelaatko sinäkin?
- Joo! - Voi, eikö ole jännittävää?
Niin, olin mimmitiimin kapteeni. Voitimme kolme mestaruutta.
Voi, siitä on aikaa!
Olin ahkerampi silloin. Läksyt tulivat aina ennen urheilua.
Olet varmaankin aivan samanlainen ja tehnyt jo läksysi.
- No jaa, en ihan. - Etkö? Voi. Sepä ikävää.
Nuorukaiset, jotka eivät opiskele jäävät usein paitsi hauskanpidosta.
- Ja kukas tämä neito on? - Tässä on Lydia.
Hei, Lydia.
Tämä ei ole reilua, äiti. Mihin me kotiapulaista tarvitaan?
- Juuri tätä kaipasinkin. - Miksei isä voi tulla?
Kultapieni, ei ole sopivaa riidellä äidin kanssa, kun vieraita on paikalla.
En vain tajua, miksemme saa olla isän kanssa sitäkin aikaa.
Jospa hän on oikeassa. Ehkä heidän isänsä olisi sopivampi henkilö tähän.
Ei, en todellakaan usko niin.
Kulta, ei se ole minun vikani. Hänen on löydettävä kunnon työ ja koti...
- Katsokaas, hän on... - Anteeksi, kultaseni.
Haluaisit varmaan lasten menevän toiseen huoneeseen, ennen kuin
panettelet heidän isäänsä. Hm?
Sitten en enää koskaan näkisi heitä.
- Anteeksi. Olette oikeassa. - Ei hätää.
- Olette aivan oikeassa. - En ole terapeutti. Näen minkä näen.
Menisittekö yläkertaan? Tulen kohta perässä.
- Ihanaa tavata teidät. - Kiva tavata.
Sinut myös, Lydie.
- Voi, mikä suloinen joukko. - Niin.
- Lydie erittäin. Ärhäkkä tyttö. - Tiedän.
- He ovat aika kiukkuisia minulle. - Sitä se avioero teettää.
Mistä tiesitte?
Sen tuntee, kultaseni - siitä miten hän puhuu isästään.
Ei taida olla merillä, kun kuulee miten tyttö puhuu. Taitaa olla lähistöllä.
- Niin on. - Voi, kuinka surullista.
- Haluaisitteko kupillisen teetä? - Voi mielelläni.
- Keittiö on täällä. - Voi miten kaunis koti.
- Sisustitteko ihan itse? - Kyllä vain.
Oi, tihkuu hyvää makua! Niin ihana!
- Tässä ansioluetteloni. - Oi. Kiitos.
- Laitan teeveden kiehumaan. - Voi, ei toki. Anna minun tehdä se.
Sinulla on rankka päivä takana. Istu nyt vain tuohon ja jätä tee minun huolekseni.
Kiitos. Kuinka ystävällistä.
Voi, ei mitään kiittämistä.
- Oi. Hieno ansioluettelo. - Kiitos, kultaseni.
"Ensiapu- ja elvytystaidot."
Niin ja Heimlichin ote, kultaseni.
Lasten kanssa ei voi koskaan olla liian varuillaan.
Suukkiin joutuu mitä vain. Täytyy osata saada se pois sieltä.
Ah, katsotaanpa.
Miten täydellinen pikku kaappi!
Hyvänen aika. Kaikki omilla paikoillaan ja nimilaputkin vielä.
Niin siistiä! Ihanaa.
Mieheni ei arvostanut sitä.
Voi. Tomppeli.
Et kai sentään siksi ottanut eroa, vai mitä?
En.
On se murheellista, avioliitto kun voi olla siunaus.
Niin voi olla erokin.
Danielin kanssa ei ole helppo elää. Lapset kyllä ovat hulluina häneen.
Sen huomaamiseen ei tarvita selvänäkijää.
No mutta, osaatte totisesti liikkua keittiössä!
Tämä nyt vain on niin hyvin suunniteltu. Sinun käsiesi jälki.
Ihme, ettei tässä ole pikkuruista tarraa, jossa lukee "lusikat".
Muistutatte jotakuta.
Niinkö? Ketä?
Aivan kuin olisimme tunteneet vuosia.
Ehkä olimme tuttuja toisessa elämässä.
Olisi ihanaa, jos tulisitte töihin meille.
- Niin minustakin. - Hienoa!
Se olisi kunnia.
Meille.
Meille. Liikesuhteen alulle.
Iltaa, mieskulta.
Iltaa, rouva.
Kylmä tänään, eikö?
Totta maar.
Onhan teillä jotain mukavaa ja lämmintä kotona odottamassa.
Selkäni.
Jessus! Jos tapaan sen naisvihaajan, joka keksi korkokengät, tapan sen.
Luoja...!
Anteeksi.
Rouva Sellner!
Olemmeko me tavanneet?
Emme. Danny on kertonut teistä.
Olen hänen siskonsa.
Paljon... vanhempi siskonsa.
- Teillä on hänen silmänsä. - Jos hän tekee elintenluovutuspaperin.
- Onko hän kotona? Meillä on tapaaminen. - Ihanko totta? Ihanaa.
Antakaas kun menen hakemaan hänet alas.
- Tulen kanssanne ylös. - Ei.
- Kyllä. - Miksi?
Koska tulen tarkastamaan asunnon maanantaisin ja perjantaisin.
Muistankin hänen puhuneen siitä.
Oletteko aivan varma? Täytyy könytä kolme kerrosta ylös.
- No jos tekin pystytte siihen. - Takuulla!
- Onko pumppunne kunnossa? - Huippu.
Hyvä! Ettei tarvitse käynnistää.
Pahuksen ovi.
Tulkaa sisään, olkaa hyvä. Anteeksi tämä.
Tässä ollaan. Danielin maja.
Oi, se on minun, kultapieni. Olen sottainen vieras.
No niin, olkaa kuin kotonanne. Tulen heti takaisin.
Hän tulee takaisin. Haen hänet.
Ei huolta. Tulen ihan kohta. Danny!
Dannyseni, missä olet? Oi, täällähän hän on. Löytyi.
Danny, rouva Sellner on tullut kylään!
- Oi, onko hän täällä? - Kyllä vain.
Rouva Sellner, tulin juuri suihkusta!
Olette varmaan oikein tyytyväinen!
Elämässäni on paljon jännittäviä muutoksia!
Minusta on tulossa uusi mies ja malli-isä!
Hän tulee ihan heti. Kunhan pukeutuu.
Haluan pitää teidät ajan tasalla urakehityksestäni!
Kaksi suurta kehityslinjaa! Minusta alkaa vihdoin tulla oma itseni!
Asiat alkavat muotoutua, minä kukoistan! Ihan oikeasti!
Vähän aikaa meni kurvikkaasti, mutta nyt olen loistokunnossa!
Olen oma itseni nyt! Voi kyllä!
Työ johon voin upottaa hampaani!
Tulen aivan heti, rouva Sellner!
Niin ihanaa kun ei enää tarvitse peitellä kasvojaan!
Rouva Sellner! Miten voitte? Mukava nähdä!
Miksi ette sanonut, että halusitte juustoa?
No niin, ilahdutte varmaan kun kuulette, että olen saanut 2 työpaikkaa.
Toinen opetusfilmin teossa TV-yhtiölle - paljon vastuuta.
- Entäs toinen? - Siivoan. En kotona.
- Iso tyttö! - Siskonne on englantilainen?
Puoliksi, puoliksi amerikkalainen.
Siskopuoli, itse asiassa. Siis 1/8-englantilainen. En osaa laskea.
Katsotaanpa, isä oli amerikkalainen. Lensi briteille sodan aikana.
Hän oli Lontoossa ja... tapasi ihanan englantilaisnaisen.
Niin, siskoni on heidän rakkautensa tulos.
Anteeksi. Siskoni, ei teidän.
Katsokaas, hän ei ole hyvä kotitöissä. Mutta englantilaista teetä hän osaa tehdä.
Ihanko totta? Olisipa ihanaa saada kunnon kupillinen teetä.
Voi! Niin olisikin! Menen sanomaan.
Sisko! Hei, sisko!
Sisko, oletko täällä?
Teetä? Kupillinen TNT:tä.
Yäk. Äiti!
Kasvoni!
Pakko mennä hakemaan se.
Norman Bates!
Neiti Hillard?
- Niin, kultaseni? - Käytän teessäni sokeria.
Oi, teenne!
Tuon sen aivan tuossa tuokiossa!
Silmänräpäyksessä! Sokeria - yksi vai kaksi palaa?
- Kaksi, kiitos! - Teetä, sokeria, kuumaa vettä.
Tulossa on. Salamana, kultaseni!
Tulen tuossa tuokiossa teetä tuomaan!
Ei! Seis!
Voi paska!
- Voinko auttaa? - Ei, toki! En tarvitse apua.
Tarvitsen kasvot.
- Ihan varmastiko? - Voi, aivan varmasti!
En ole muslimi. Tarvitsen kasvot! Luoja.
Neiti Hillard? Vesi kiehuu.
Hei!
Voi, anteeksi jos pelästytin, kultaseni. Näytän varmaan lumimieheltä.
Tämä on marenkinaamio, jota pidän öisin. Kauneusrutiinejani.
Munanvalkuaisia, kermavaahtoa, tomusokeria, vaniljaa ja vähän alunaa.
Kas siinä, kultaseni. Voi, no siinä kerma ja sokeri. Vähän cappu-tee-no.
Yksi vai kaksi? Haluatteko toisenkin?
Voi! Siinä sitä mennään!
Kuten huomaatte, en voi jäädä seuraanne. Sulan kuin jäätelötötterö kesäkuumalla.
Ja siinä taas! Menen hakemaan Dannyn. Hän tulee ihan kohta. Pikku hetki.
- Danny! - Tullaan, sisko!
- Oli ihanaa tavata! - Oli mukava tavata.
- Sattui pikku vahinko. - Ole nyt varovainen. Hänellä on ikää.
Miksen ollut ainoa lapsi?
- Anteeksi. - Ei se mitään.
Valmista? OK.
Oliko kivaa?
- Mitä teit tänään? - Piirsin kuvan pupujussista.
Opettajakin piti siitä.
Tässä, Mel. 7000 mk:n arvosta tukkaa. Mitä sillä pitäisi muka tehdä?
- Alan, Ajattelin, että... - Haluatko jonkun niistä?
Tekisin mieluummin takin vaimolleni.
No niin, joka iikka. Nyt on aika laajentaa mieltänne.
- Läksyjen aika. Onko selvä? - Joo, mutta... Dick Van Dyken jälkeen.
Ei. Nyt.
Eikä.
Me katsotaan aina Dick Van Dyke.
Niinkö? No ette enää.
Tästä lähtien katsotte vain Avaraa luontoa.
No niin,
olette tottuneet löysäilyyn.
Mutta minä kiristän tahtia.
Kolmen ja seitsemän välillä määrään minä.
Ja kun minä määrään, teillä on ohjelma.
Niitä, jotka eivät tee ohjelman mukaan, rangaistaan.
- Rangaistaan? - Se puhuu pötyä.
Ei se meitä rankaise.
Älkää... temppuilko.
Tämä on riistoa. Tämä ei ole reilua.
- Suu kiinni, Lydie. - Joo. Sun vika tämä juttu.
Voi, pikku naperot.
Onko joukoissa erimielisyyttä?
Ollaanko valmiita läksyjen tekoon, vai jatketaanko ruumiillista työtä?
- Ei. Mitä vaan paitsi tätä. - Siispä yläkertaan, pikku myyrät.
Menkää! Rientäkää!
Eteenpäin ja ylöspäin!
Aivosoluja jumppaamaan.
Kalloja täyttämään.
- Ikävä isää. - Samoin.
Minulla eniten.
Täällä ollaan.
Jossain muodossa.
Katsotaanpa.
OK. Ripaus basilikaa.
Pahus!
Apua!
Voi, luoja! Tuo räjähtää!
Kas näin.
Pahus. Rauhoitu.
No niin.
Miten kävi? Voi itku. Paakkuja. Voi luoja.
Tämä kastike haisee palaneelta kumilta.
Luoja, täällä on kuuma.
Jopa jotakin! Ensimmäinen päivä naisena ja saan jo kuumia aaltoja.
VALENTIN GOURMET-RAVINTOLA JA TILAUSRUOKA
- Hei, tilaamanne ruoka. - Paljonko maksaa?
- 946,90. - 946 markkaa?! No se on kyllä...
Ja 90 penniä.
Neljä ateriaa. 150 markkaa kiirelisää.
Kiirelisää? No olisi ne voinut tuoda nopeamminkin, kultaseni.
- Tässä tuhat. Onko antaa takaisin? - Ei.
Enpä uskonutkaan. Kiitos vain kovasti.
Huhuu!
Huhuu! Onko ketään kotona?
- Missäs te olitte? - Yläkerrassa, tekemässä läksyjä.
Rouva Doubtfire pakotti.
Vai pakotti, niinkö?
Läksyjä tekemässä. Loistavaa!
- Hei. - Hei, kulta.
Katsokaas tätä! Kaikki kunnossa! Putipuhdasta.
Ruoka on pöydässä, rouva.
Upeaa!
Rouva Doubtfire?
Lydia, kulta. Kipitä takaisin sisään, ettet palellu.
Kuule... Halusin vain pyytää anteeksi tämänpäiväistä.
- Voi, kultapieni. Ei hätää. - Ei kun, anteeksi ihan oikeasti.
Olen vain... Olen yhä aika sekaisin. Kaikesta.
Niin me kaikki, muruseni.
Mitä?
Tarkoitan että ymmärrän, että tämä on varmaan vaikeaa.
Niin.
Niin, halusin myös kiittää.
- Mistä? - Että teit äidin iloiseksi.
En edes muista milloin hän olisi ollut... näin hyvällä tuulella.
Siitä on tosi kauan.
- Niinkö? - Joo.
No niin, täytyy mennä sisään...
- Mene vain. - OK. Kiitos.
Ei mitään kiittämistä.
Hei.
Kiitos.
Voi ei.
Kas vain, rouvaseni! Mukava nähdä taas!
Ilo, kuten aina.
Pidän Välimeren naistyypistä.
Luonnollinen. Terve.
Niin kuin Jumala loi.
Meni muotti rikki, kun minua teki. Minusta tuli ainutlaatuinen.
Niin takuulla.
Kiitos kohteliaisuudesta.
En ole roisto.
"Stuart sai pusun kiitokseksi."
"'Millaista oli?' kysyi hra Little,
joka halusi aina tietää kaiken paikoista, joissa ei ollut käynyt."
"'Ihan kivaa,' sanoi Stuart."
Näpit irti, kusipää!
Ala vetää!
Rikkoi laukun, paskiainen.
Hurmuri on kylässä.
Miten ihana pikku auto Don Juanille.
Voi kuinka kurjaa!
Olimme ekaa vuotta yliopistossa, ja äitinne piti suunnitella iso paraatilava.
- En ollut niin nuori. - Menin antamaan suukkoa...
Kuminauhat lentelivät ympäriinsä. Suoraan kasvoille.
- Ei ole totta! - Ihan kuin Tappajahaissa.
- Miten kaunista ja kotoisaa! - Oi. Rouva Doubtfire.
Miranda. Onpa iloinen yllätys nähdä sinut kotona aikaisin.
- Kukas tämä herrasmiesvieras on? - Tässä on Stu.
- Hän halusi tulla tapaamaan lapsia. - Ahaa, ihanko totta?
Tässä on siis kuuluisa rouva Doubtfire.
Mukava tavata.
Niin, kas... Miranda on ylistänyt teitä.
- Outoa. Hän ei ole maininnut teitä. - Eikö?
- Ei. - No... Mukava tavata.
- Samoin. - Niin.
Minulla on talo Lontoossa. Synnyin siellä. Mistä päin Englantia olette?
- Sieltä sun täältä. Vähän joka puolelta. - Niinkö?
- Korostuksenne on vähän... samea. - Niinkö? Kuten rusketuksenne.
Kultaseni, tiedätkö mikä tämä on? Löysin sen tuosta ulkoa.
Niin. Se on mersustani.
Mersustasi, kultaseni? Tuo iso, kallis auto ulkona on sinun?
Voi hyvänen aika. Sanotaan, että miehellä, jolla on noin iso auto,
on puutteita sukuelimissä.
Mutta ei tietenkään sinun tapauksessasi, näen että olet salskea mies, etkö vain?
- Oli hauska tavata. - Samoin, kultaseni.
- Rouva Doubtfire, voimmeko puhua? - Voi, totta kai, rouvakulta.
Voisitteko jäädä pari tuntia pitempään tänään?
Stu. Kuulostaa enemmänkin paksulta keitolta kuin nimeltä.
On se nimi. Lyhennös Stuartista.
- Ai niinkö? - Niin. Hän on asiakas. Ja ystävä.
- Olimme ystäviä. Olemme ystäviä. - Mikä hän on?
- En tiedä, mitä tässä tapahtuu. - Mitä nyt, kultaseni?
- Eikö hän ole ihana? - Tavallaan, kultaseni.
Jos pitää komeasta, karkeasta tyypistä.
Minä itse pidän lyhyistä, tuuheista hupiveikoista.
Hän pyysi vain drinkille kanssaan.
- Minusta se on vaaratonta. Eikö teistäkin? - No mutta, ei todellakaan.
- Aina niillä on muuta mielessä. - Tässä on kyse työasioista.
Siemailen vain limua samalla, kun valitsemme tapettia.
Miranda kulta. Herää nyt ja haista palaneen käry.
Etkö näe miten miehen silmät kiiluvat?
On liian varhaista. Todella.
Anna avioerollesi aikaa.
Anna lakanoiden jäähtyä ennen kuin tuot uuden miehen vuoteeseen. Onko selvä?
Rva Doubtfire, voinko kysyä yhtä asiaa?
Varmasti, kultaseni.
Kuinka kauan meni herra Doubtfiren...
Winstonin.
..milloin tunsitte uudestaan halua...
En koskaan.
En koskaan enää.
Kun yhteisten lasten isä on poissa kuvioista,
ainoa mahdollisuus on täydellinen kieltäytyminen.
- Kieltäytyminen? - Aivan.
Ja jos sen rikkoo, taivas armahtakoon.
Onnea matkaan.
Kiitos.
"Preponderance."
Hyvä. "Discriminate."
Voi, oikein hyvä. Pidetäänkö tauko, kulta? Luonto kutsuu.
Opettele nuo. Palaan heti.
- Voi luoja. - Voi luoja!
- Voi hyvä luoja! - Chris! Odota!
Lydia! Soita poliisit!
- Soita hätänumeroon! - Miksi?
Rouva Doubtfire. Se on mies!
Mitä?!
- Puoliksi mies, puoliksi nainen! - Mitä?!
- No niin, kaikki. Rauhoittukaa. - Seis! Tai saat köniisi!
- Munille! - Niin!
- Onko hänellä ne? - Hänellä on kaikki.
No niin. Kuunnelkaa.
En ole... se joksi minua luulette.
- Et tosiaan! - Suu soukemmalle, nuori mies!
Voi luoja.
- Isä? - Niin.
- Isä? - Niin, kulta.
Et kai oikeasti tykkää pitää noita kamoja, ethän?
No, osa siitä on ihan mukavaa... En!
Topattuna on tukalaa. Ei tämä ole elämää. Pelkkää työtä.
En käy sentään mummojen baareissa tai missään töiden jälkeen.
Tämä oli ainoa keino nähdä teitä joka päivä.
- Kuka sen teki? - Frank-setä ja Jack-täti.
Sinä olet siinä oikeasti.
Niin.
Pelkkä naamari. Ja topattu puku. En ole käynyt leikkauksessa tai mitään.
- No hyvä. - Joo.
Hei.
- Anteeksi, kun säikäytin. Tule, Chris. - Ei. Ei, en nyt.
Tajuan kyllä, minä... en vain halua halata tai mitään.
- En ihan vielä. - Ei se mitään. Poikien juttuja.
Joo.
No niin, nyt kun tiedätte, älkää kertoko äidille, OK?
Jos hän saa tietää, näen teitä enää panssarilasin takaa. Onko selvä?
Eikä Nattielle voi kertoa, koska hän on liian pieni.
Luvatkaa siis, että tämä pysyy meidän välisenä. OK?
- Lupaattehan? - Joo.
Kaikki hyvin.
Joohan? Meillä on ikioma salaisuutemme.
Monet hirmuliskot olivat kasvissyöjiä.
Mutta Tyrannosaurus rex
on lihansyöjä.
Matelijamainen Saurischia
ja lintumainen
Ornithischia.
No niin, nyt menemme sinne,
missä yksikään ihminen ei ole käynyt.
Voi ei.
Kuka noista on hirmulisko?
- Keskimmäinen, luulisin. - Ei, erehdyt. Niitä ei ole enää.
En käsitä, että lapsille tarjotaan vieläkin tätä moskaa. Mieletöntä.
Alussa pitäisi varoittaa: Älä käytä sähkölaitteita ohjelman aikana.
Uskomatonta.
Sama tyyppi tuuditti minut uneen, kun olin pieni. Käsittämätöntä.
Hän on yhtä lämmin kuin lumipallo. Saa Arvi Lindin tuntumaan Kirkalta. Hullua.
Kuka ihmeen idiootti antaa tämän tyypin jatkaa 25 vuotta?
Minä.
Sinäkö?
Jonathan Lundy.
Pääjohtaja ja omistaja Jonathan Lundy?
Entinen työntekijä Daniel Hillard.
Ehkä.
Hullua.
En haluaisi arvostella, mutta...
- Joskus minä... - Sano pois. Kauhea ohjelma.
Aion lopettaa sen. Koko iltapäivä menee pilalle. Mennyttä kalua.
Tiedättekö, mitä voisi tehdä?
Aloittaa alusta. Ehkä... musiikkia mukaan.
- Pieni Tyrannosaurus rex tulee... - Hillard, takaisin hommiin siitä.
Lähetyksen on ehdittävä kuuden lennolle Losiin.
Tone, tässä on herra Lundy.
- Hän tuntee minut. - Niin.
Oletteko koskaan halunnut pysäyttää jotain hetkeä elämästänne,
katsoa sitä ja sanoa "tämä ei ole totta"?
Miranda. Miten ihmeessä olet nyt jo kotona?
Minulla oli tapaaminen. Voi, kiitos!
Yhdyshenkilön kanssa. Rouva Sellnerin.
- Aivan hullua. - Mitä nyt?
Hän kertoi, että Danielin luona asuu muka hänen siskonsa!
- Kerroin, ettei hänellä ole siskoa. - Ehkä rouva Sellner on erehtynyt.
Hänhän on sosiaalialalla. Sentään!
Miten kukaan voisi tulla tilallesi?
Vielä näin äkkiä. Sentään!
Hän on kuulemma vanhahko ja aika ruma.
Ihanko totta?
Rouva Doubtfire.
- Niin? - Oliko teillä ja miehellänne koskaan...
- Kai teilläkin oli ongelmia joskus. - Voi, toki. Missäs avioliitossa ei olisi?
Minä sanon aina: ikävät muistot häviävät,
ja hyvät muistot tarttuvat mieleen pysyvästi.
- Niin. Anteeksi. - Ei se mitään.
Kun pitelen tätä kylmää lihanpalaa, muistelen Winstonia. Levätköön rauhassa.
Milloin hän... menehtyi?
8 vuotta sitten, kultaseni. Marraskuussa.
Mitä tapahtui?
- Hän oli aika perso oluelle. - Ai.
- Ja olut hänet tappoi. - Ikävää.
- Oliko hän alkoholisti? - Ei. Guinnessin rekka ajoi päälle.
Niinpä aika kirjaimellisesti olut tappoi hänet.
- Kauheaa! - Niin.
Voi, hän oli hyvä mies, kyllä, tosiaan.
Pyhimys mieheksi.
Huolimatta kaikista puutteista, kulta,
sanon aina: viallinen mies on parempi kuin ei miestä lainkaan.
- Kuka kaipaa miestä, kun on teidät? - Et varmaan tarkoita tuota, kultaseni.
- No jaa... - Voi, miten suloista!
Ette voi kuvitella, millaista oli Danielin kanssa.
Kerro pois. Mikä oli niin kauheaa miehessä, jonka kanssa elit 14 vuotta?
No, ei aluksi mitään.
Hän oli niin... romanttinen.
- Intohimoinen. - Niinkö?
Kuulostaa oikealta orhilta, kultaseni.
Älä nyt pidä minua liian tunkeilevana, mutta...
Millainen... tiedäthän... hän oli asteikolla 1-10?
No jaa. Se puoli oli aina...
OK.
Vain OK?
Oli hän varmaan Casanova vanhaan Winston-parkaan verrattuna.
- Mitä vikaa Winstonissa oli? - Voi, hyvänen aika.
Winstonin käsitys esileikistä oli: "Effie, varaudu."
Rakastuin Danielin spontaaniuteen ja energisyyteen.
Niinkö?
Kaikki muut tuttuni olivat niin selkeitä, järjestyksessä.
Kuten minä, kai sitten.
Daniel taas oli tyystin erilainen. Hauska. Hän sai minut aina nauramaan.
Sanon aina: avioliiton avain on naurussa.
Mutta muutaman vuoden jälkeen kaikki lakkasi naurattamasta.
- Miksi? - Olin koko ajan töissä.
Hän taas aina vaihtoi työtä. Minä en paljon nähnyt lapsia.
Jos tulinkin kotiin heidän takiaan, jotain meni aina pieleen.
Talo oli mullin mallin ja minun piti siivota yksin.
Hän ei ikinä tiennyt, mutta usein... itkin itseni uneen.
Niinkö?
Totta puhuen, inhosin itseäni, kun olin hänen kanssaan.
Muutuin aivan hirveäksi ihmiseksi.
En halunnut lapsillani olevan sellainen äiti.
Olen parempi, kun olen ilman Danielia.
Ja... olen varma, että sama pätee häneen.
No, sitä ei koskaan...
Tarkoitan... Puhuitko koskaan hänelle tästä?
Danielin kanssa ei voinut puhua vakavista asioista.
Luulin Danielin pystyvän kaikkeen. Paitsi olemaan vakava.
Mutta toisaalta, minä olin vakava kaikkien puolesta.
- Mahtavaa! - Eikös ole hienoa!
Varmaan vain rikkaille.
Maksukykyisyys tarkastetaan varmaan ennen uimaan menoa.
- Hienoa! - Voi, Nattie.
Yksikään näistä ei ole luonnollinen. Katsos tuota.
- Lydie... - Stu on tuolla!
Missä? Ai. Sukelluslaudalla.
Eikös vain olekin aikamoinen tapaus?
Katso, Nattie. Sitä sanotaan rasvaimuksi.
Toivottavasti hänellä on suojat, kun iskee veteen tuolla vauhdilla.
- Mennään tervehtimään. - Mennään toki.
- Uskomatonta. - Tajutonta.
- Hei! Näytät upealta! - Hei.
Tosi hienoa, että pääsitte tulemaan.
- Vesi taitaa olla jääkylmää! - Niin, no...
Mun isän maha on erinäköinen.
Voi, Nattie! Ei kaikilla ole omaa kuntosalia.
- Toittehan uimapuvut? Pulahdetaanko? - Se ois hienoa!
- Hyvä! Entä te, rouva Doubtfire? - Voi, te ilkeä mies!
Eikös täällä ole jo tarpeeksi silmänruokaa teille?
- Noh, rouva Doubtfire. Turha ujostella. - Ehei. Valastus on kiellettyä.
- Emme halua tehdä Titanicia uudestaan. - Älkää nyt, rouva Doubtfire.
Ei, ei. Menkää te. Minä jään tähän. Istun auringossa paahtumassa.
Ei kai auringonpistosta voi saada kahdesti vuodessa.
OK. No niin, mennään. Uimaan.
- Menkää, menkää. Pärjään kyllä. - Minun piikkiini, rva Doubtfire.
- Mitä vain haluatte, minun laskuuni. - Voi kiitos, kultaseni.
Koske vielä kerran, niin hukutan sinut, kusipää.
Minä vain istun tässä ja katson, kun ujuttaudut perheeseeni.
Voi luoja. Mitä minä oikein teen? Tämä on jo pähkähullua.
- Onko kaikki kunnossa, rouva? - Tosi pahuksen hienosti.
- Saanko toisenkin? - Toki.
Hienoa.
Limettisooda, kiitos.
- Minä tarjoan. - Ei, kiitos.
Neljä jääteetä, Todd.
Kenenkäs ipanoita?
Miranda Hillardin.
- Miranda Hillardin? - Naisen, jota tapailen.
Et kai huiputa? Sinäkö? Ikuinen villi ja vapaa poikamies?
Joka ei ikinä halunnut penskoja? Eikä halunnut edes tapailla äitejä?
Niin sitä muuttuu, Ron.
Lähestyn 40:tä. En halua viettää loppuelämääni ypöyksin.
Tällä on aika paljon taakkaa. Kolme.
Kolme upeaa lasta, olen hulluna heihin. Varsinkin pikkuiseen. Katso nyt.
Mikä söpöliini.
Luojan tähden he tarvitsevat vakaan isähahmon elämäänsä.
- Entäs oikea isä? - Mitä voin sanoa? Luuseri. Nähdään.
Luuseri? Ai, jaha?
Voi, hyvänen aika!
Näin sen! Keittiöhenkilökunnasta joku oli kiukkuinen. Jäikö tippi väliin?
Mitä terroristeja! Juoksivat tuonne. Se oli ohijuoksuisku.
Nappaan heidät kyllä. Ei hätää.
Hedelmän hyvinkäyttöä.
Luuseri.
Mitäs sinä tuijotat?
Hei, pojat ja tytöt.
Tänään puhumme hirmuliskoista.
Hirmuliskomusikaali!
Ja sanokaa terve... kuninkaalle!
Päivällisnäytös. Hei! Mistäs tulet? Sinusta tulee lounaani.
Voi kiitos paljon. Kiitos! Hyvä on!
Hyvät naiset ja herrat, nyt räpylöitä yhteen!
Taputtakaa... James Browntosaurukselle!
Syön puuta
Se on herkkua
Ei lihaa, isot jalat
Syön puuta
Oi, Mun on pelastettava itseni! En voi jatkaa! Kuolen sukupuuttoon!
Kiitos, kiitos, James. Mutta nyt... on vuorossa petolinturäppi!
Oon petolintu, teen mitä vaan
Syön ihan kaikkee liskost' ihmislihaan
Jou, jou, katos, maan alla mun mesta
Takas tuun mut öljynä vasta
Vaikuttava esitys, Hillard!
- En tiennyt että täällä oli yleisöä. - Minä näin jutun. Se oli hauska.
- No, kiitos. - Lapset tykkäisivät siitä.
- Viihdettä ja tietoa samassa paketissa. - Niin vähän ajattelin.
Ei tarvitse vääntää rautalangasta, riittää kun kertoo.
- Kuule, kuulisin mielelläni lisää. - Lisää?
- Sopisiko päivällinen? - Vau. OK.
Perjantaina. Ravintola Bridges. Tasan seitsemältä.
Tulen sinne.
Ota viisi.
Viisi miljoonaa. Ei onnistu.
Söimme juuri ensimmäisen kotiruoka-aterian. Olen kotoisa, enkö?
- Se on ihanaa, isä. - Otatko lisää spagettia?
- Ei, olen täynnä. - Leipää? Tein ihan itse.
Tai, no, en tehnyt ihan itse. Paistoin sen. Viipaloin sen.
Ei kiitos, isä. Kiitti.
Näyttää kivalta. Ruoka on tosi hyvää.
Olen tosi ylpeä sinusta.
Joo. Minä myös.
Minä kans.
Palaan ihan kohta.
- Kiitos että koputit. - Joo.
Kappas vaan!
Olet siis palkannut siivoojan.
En.
- Hei. - Hei, äiti.
- Ovatko he valmiita? - Eivät. Jälkiruoka on syömättä.
- Laitoitko itse? - Joo. Kokkaan, leivon, ompelen.
Käyn Amishien pitämää kotitalouskurssia.
- Olet tehnyt vaikutuksen. - Niinkö?
Anna toinen mahdollisuus. OK? Antaisit hakea lapset koulusta.
- Haluan pitää rva Doubtfiren. - Miksi?
Hän on parasta mitä meille on tapahtunut.
Lapsilla menee paremmin koulussa. Chris saa hyväksytyn joka aineesta.
Tulen kotiin aikaisemmin vain ollakseni siellä. Meillä menee hienosti.
Kuulostaa ihmenaiselta. Aivan liian hyvältä.
Hän on.
- Mun mielestä musta on hyvä. - Niin minustakin.
En ole varma. Oikeastaan... Doubtfire!
- Niin? - Tarvitaan naisen mielipidettä.
Oi! Olen oikea nainen.
- Kumpi? - Mihin tilaisuuteen?
Syntymäpäivilleni.
Stu vie minut ulos syömään.
Ei kumpikaan.
Ne ovat liian hempukkamaisia. Kirkuvat "kevytkenkäinen".
Katutytöt pukeutuvat punaiseen.
Musta taas on aivan liian lyhyt. Kai vahaat sääresi.
Molemmat ovat "helpon naisen".
Sinun täytyy olla Kilimandzaro ensitreffeillä - saavuttamaton.
Miksi ostaa koko lehmä, kun maitoa voi saada ilmankin?
Ei, katsotaanpa jotain sopivampaa.
Jotain vähemmän halpaa.
Katsotaanpa.
Entä tämä ihana housupuku? Tyylikäs, elegantti...
Vai kuinka?
Ikivanha. Minulla oli se tädin hautajaisissa vuonna 1976.
Klassikko on ikuinen, kultaseni. Voisi olla aika pitää sitä taas.
Ehkä kannattaa kysyä lapsilta. Mitä mieltä te olette?
- Äänestän lyhyttä mustaa mekkoa. - Joo. Se on kaikkein paras.
Siinä. Näettekö? Niin minustakin.
Hyvä. Kysyt mielipidettä, eikä se kelpaa.
- En ole vastuussa siveydestäsi. - Tule sinne esiliinakseni.
- Stu kutsui myös sinut ja lapset mukaan. - Oi, ihanaa! Suuri, onnellinen perhe.
En jättäisi väliin mistään hinnasta! Siitä tulee ratkiriemukasta!
- Hieno juttu. - Milloinkas se nyt sitten on?
Perjantaina, seitsemältä.
- Tänä perjantaina klo 19? - Joo. Lempiravintolassani. Bridgesissä.
- Bridgesissä? - Niin.
- Perjantaina klo 19. - Bridgesissä.
Anteeksi.
- Bridgesissä? - Niin! Bridgesissä.
- Ravintola Bridgesissä? - Perjantaina klo 19.
- En pääse. Älä pakota. Bingoilta. - Perukaa se.
En voi, kultaseni. Minun vuoroni pyörittää bingokonetta.
- Tulkaa nyt. - Se on liikaa pyydetty.
Teidän on tultava syntymäpäivilleni.
Teidän läsnäolonne on tärkeää. Olette osa perhettä nykyään.
En voi juhlia ilman teitä. Tulonne olisi tärkeää minulle ja lapsillekin.
Olkaa kiltti ja luvatkaa tulla, rouva Doubtfire. Teidän on pakko.
Kuka voisi vastustaa tuota katsetta?
- Lupaan tulla. - Voi kiitos!
Kiitos itsellesi.
- Onko kaikki hyvin? - Hienosti.
Katsotaan... Ei onnistu.
- Entä toukokuussa? - Ei yhtään iltaa.
Ei hyvältä näytä.
Ikävä kyllä. Hra Lundy on varattu seuraavat kaksi kuukautta.
- Milloin vain, missä tahansa. - Valitan. En voi auttaa.
Olkaa kiltti. En voi perua. Se on mieletön mahdollisuus.
Neuvoni kuuluu: älkää peruko.
Kiitos.
- Tulehan nyt, Nattie. - Hei, kultaseni!
- Eikö olisi parasta peittää vähän? - Ei! Se on hyvä näin.
- Hyvää iltaa, hra Lundy. - Hyvää iltaa.
Voi, itku. Tässä sitä ollaan.
- Rva Doubtfire, näytätte upealta. - Voi kiitos.
Tulkaa. Teillä on varmaan nälkä.
- Hyvää iltaa, hra Lundy. - Tapaan erään miehen. Onko hän tullut?
Ei, ikävä kyllä. Ei ole tullut.
Mutta voitte mennä pöytään. Tupakka vai tupakoimaton?
Tupakoimattomien puoli.
- Tanja ohjaa teidät pöytään 15. - Seuratkaa minua.
- Varaus. Dunmeyer. - Kyllä, herra.
- Tupakka vai tupakoimaton? - Tupakoimaton.
- Tupakka! - Rva Doubtfire, ettehän polta.
Ei, en polta. Mutta poltin.
Paras tapa pysyä tupakkalakossa on olla välillä tupakansavussa.
Siten saan pienen annoksen nikotiinia passiivisesti ja voin hyvin.
Voi hra Terveysintoilija. Kiitos että uhraudutte minun vuokseni.
- Tupakka. - Hyvä on. Pöytä 39.
- Seuratkaa minua. - 39! Ikäni! Miten ihanaa.
Voi kiitos, että kestätte vanhan naisen oikkuja.
- Se on jo raivona. - Rva Doubtfire?
- Tulisitteko jo pöytään? - Oi. Luulin näkeväni Clint Eastwoodin.
Sekös pelastaisi päiväni! Siinä on sitten söpö mies.
Anteeksi, kultaseni? Ottaisin nutun pois.
- Voin auttaa. - Voi, ei, kiitos. Pystyn kyllä itse...
Kas niin, kulta. Siinä.
- Niin, laukku myös, rouva. - Näpit irti!
Anteeksi, kultaseni. Lääkkeeni on siellä.
- Täytyykin ottaa troppi nyt. - Pöydässä on vettä.
En ota sitä suun kautta. Tulen heti.
- Tilaammeko jotain juotavaa? - Voi, kyllä. Hyvää Chardonnayta.
Pidän kevyestä ja puisesta.
- Haloo. Bridges. Voinko auttaa? - Niin. Olen Daniel Hillard.
Hra Lundy odottaa minua. Kerrotteko hänelle, että tulen ihan pian?
- Vien viestinne henkilökohtaisesti. - Kiitos.
Voi, Stu!
Toivottavasti kelpaa.
Aivan upea! Kiitos!
Jäikö minulta jotain väliin?
Voi, kyllä. Katso. Tässä on Stun antama syntymäpäivälahja.
- Eikö ole upea! - Onko se aito?
Hyvin aito, rouva Doubtfire.
Voi joko pitää tuollaista tai ruokkia pienen maan. Kaunis. Niin turmiollinen.
Äiti, tarvii mennä.
- Rva Doubtfire, voisitteko mennä? - Ei. Sinä.
- Hän haluaa sinut. - No, tulen heti takaisin.
OK.
No, niin...
Lapset, katsokaapa tuota ihanaa jälkiruokavaunua.
Miksi ette menisi valitsemaan mitä haluatte niin sen voi varata?
- Tullaan heti. - Hyvä on.
Annoit hänelle aika korean helyn.
Voi, kiitos. Kiitos.
Kun mies antaa moisen lahjan, ei pelissä ole paikka vain sydämessä, vai?
Vähän käsirahaa, vai kuinka?
- Anteeksi? - Voi, tiedät kyllä. Pelit ja vehkeet.
Kisumisun kutittelua? Sormileikkiä?
Vähän sillä lailla?
Olenko liian suorasukainen? Anteeksi.
- Toivottavasti kestätte kilpailua. - Anteeksi?
Makuuhuoneessa on pikku lelu, kultaseni. Hänen oma pikku porakoneensa.
Kun sillä leikkii, valot himmenevät. Ihan kuin elokuvissa.
Ihme ettei mitään ole murtunut.
Muista ottaa korvatulpat.
Hän on oikea itkupilli. Enkä puhu nyt pajupilleistä.
Taidan olla suora kuin seiväs, vai?
Anteeksi.
Johtuu viinistä. Voi itku!
Hetki. Sopiihan? Pikkuruinen rakko.
- Rva Doubtfire! - Mitä?!
- Olette miesten huoneessa. - Eikä! No voi turkanen!
Taidanpa tarvita uudet lasit. Ohoh!
Hei!
Jessus! Luoja!
- Anteeksi. Saanko ruokalistan? - Totta kai.
- Millaista Ranskassa on? - Kaunista.
Paljon kiitoksia.
- Hra Lundy. - Ai, hei.
- Anteeksi. Saitteko viestini? - Sain. Paina puuta.
- Saako olla drinkki? - Toki. Samaa kuin hänellä.
Tupla-Chivas jäillä.
Tuokaa kaksi tuplaa niin ollaan tasoissa.
- Skottiviski maistuu? Minulle myös! - Hyvät herrat, käynnistäkää moottorinne.
- No niin, herrasväki. Haluatteko tilata? - Kyllä, haluamme. Lapset, antaa mennä.
Eikö pitäisi odottaa rva Doubtfirea?
Totta.
- Onko täällä kaikki hyvin? - Ei, ei.
Siis, on.
No niin...
Miten saisit lastenohjelman katsojaluvut nousuun?
Perusasia: lapsia ei pidä holhota. He ovat pieniä ihmisiä.
Asiat täytyy tehdä tykö. Hauskasti. Jos itse pidät ohjelmasta, hekin pitävät.
- Kiinnostava ajatus. - Bingo!
Mitähän rouva Doubtfirelle on tapahtunut?
- Voisi näyttää uutispätkiä. - Sallitteko että poistun hetkeksi?
Mut...
- Voinko auttaa, rouva? - Kyllä vain. Paljon kiitoksia.
- Voi, hyvänen aika! - Anteeksi! Minun vikani.
- Anteeksi. Anteeksi vain. - Kaikki on hyvin. Kas näin.
Voi kiitos. Katsotaanpas nyt!
- Haluatteko tilata, rouva? - Voi, kyllä.
Katsotaan. Otan höyrytettyä lohta.
- Entä te, herra? - Minulle jambalayaa.
- Mutta ei pippuria. Olen allerginen. - Kuten haluatte.
Kiitos. Kippis. Terveydeksi.
Voi hyvä ihme.
Anteeksi kauheasti. Pikku hetki.
Carpe dentum - tartu hampaisiin.
Antakaa kun autan.
Lusikka. Näppärää. Odottakaa. Sain ne.
Hetki. Näin. Tehdään pihdit.
Noin, nyt molemmilta puolilta - ylös.
Kiitos. Siinä ne ovat.
Vähän ravistelua, kuten koirat.
Anteeksi. Voi, anteeksi.
- Ei se mitään. - Anteeksi suihkeeni.
Tulen kohta. Ne täytyy vain liimata takaisin erikoisliimalla.
- Pyytäkää muussaamaan lohi, kiitos. - Lohi muussattuna.
Kiitos. Anteeksi häiriö.
Eikun tuo.
Oi. En arvannut että täällä oli muitakin. Anteeksi.
Pahus! Kas näin.
Anteeksi.
Missä pirussa oikein viivyit? Tilasin toiset viskit.
Kiusaaja!
Daniel?
Onko sinulla naisten hajuvettä?
Taitaa olla.
Entä huulipunaa?
Joo.
Miksi?
- Se tarttui. - Keneltä?
Yhdeltä vanhalta heilalta. Tarjoilija.
- Tarjoilija? Täälläkö? - Nappiin.
Matkalla vessaan... Ei pitänyt kynsiään kurissa.
- Rakki! - Senkin lurjus!
Limusiini odottaa ulkona. Olisiko ystävälläsi kaveria mukaan?
- Hei, olemme 90-luvulla. - Ei, ei! Tarkoitan...
Olisiko hänellä minullekin seuraa?
- Ala mennä. Kysy. - Käyn kysymässä.
Mene. Siitä vaan, hae ne!
Hei, Dan!
Pöydän 39 tilaukset äkkiä!
- Iisisti. Valmista ihan heti. - Kiitos! Hieno juttu.
39.
Pöytä 39!
CAYENNEPIPPURI
Tulista ateriaa!
- Voinko auttaa, rouva? - Anteeksi viive.
Niiden viskien jälkeen vesi lensi kuin ravihevosella.
- Daniel? - Niin.
Mitä helvettiä varten olet pukeutunut naiseksi?!
Voi, pahus.
No...
Halusin esitellä uuden ohjelmasi juontajan.
Juontajan?
Eufegenia Doubtfire, kultaseni. Lasten opetuksen ja viihteen asiantuntija.
Yllätys!
Voi, kiitos oikein kovasti.
- Näyttää hienolta. - Missähän rva Doubtfire on?
Toivottavasti kaikki on kunnossa.
- Aloitetaanko? - Joo. Aloitetaan. Ettei jäähdy.
Kerro. Mikä tekee rva Doubtfirestä hyvän juontajan?
Olen villi vanha mummeli, joka osaa hip-hopata, bebopata, stepata,
ja joo, joo, tehdä tosi hyvää kaakaoo.
Stu?
Voi, hän tukehtuu. Hän tukehtuu!
Apua! Auttakaa joku! Hän tukehtuu! Auttakaa!
Voi luoja! Voi luoja!
- Hän tukehtuu! Soittakaa 911! - Voi ei. Tapoin sen kusipään.
- Rva Doubtfire! Apua! Hän tukehtuu! - Apu on jo tulossa, kultaseni!
- Rva Doubtfire! - Apu on tulossa!
- Rva Doubtfire, hän tukehtuu! - Ei hätää, kultaseni.
Vielä kerta. Yhteistuumin!
No niin!
Kaikki hyvin.
- Oletko kunnossa? - Olen.
Läheltä piti.
- Isä. - Voi, hyv...
Iskä?
Joo, kulta. Minä se olen.
Onneksi olkoon.
Daniel...
Daniel! Voi herranjumala!
Voi herranjumala!
Koko tämän ajan...
- Koko ajan?! - Anteeksi, Miranda. Ole kiltti?
Ei sanaakaan! Näpit irti minusta!
Minä menen nyt. Me häivymme täältä. Pakko mennä!
Me lähdemme nyt! Pakko mennä! Lähdetään.
- Menkää vain. - Kurja juttu, isä.
Hei.
Anteeksi se pippuri. Minä vain...
Mitä te tuijotatte? Näytös päättyi.
Neiti Robeson, pidättekö loppupuheenvuoron?
En pidä, arvoisa tuomari.
Hra Hillard, koska olette päättänyt edustaa itse itseänne,
teillä on oikeus loppupuheenvuoron pitämiseen tässä vaiheessa.
Arvoisa tuomari, kahdessa kuukaudessa olen hankkinut asunnon, kalustanut sen
ja tehnyt siitä "lapsille sopivan ympäristön". Ne olivat teidän sananne.
Minulla on myös työpaikka lähettämössä. Siispä olen tehnyt, mitä vaadittiin.
Etuajassa.
Mitä käytökseeni tulee,
voin vain vedota mielenhäiriöön.
Koska, lasteni syntymästä lähtien,
siitä hetkestä kun näin heidät, olin hulluna heihin.
Kun pidin heitä sylissä, olin koukussa.
Olen riippuvainen lapsistani.
Rakastan heitä yli kaiken.
Että joku kielsi minua näkemästä heitä, olemasta heidän kanssaan joka päivä...
..oli kuin minua olisi kielletty hengittämästä.
En voi elää hengittämättä, enkä voi elää erossa heistä.
Teen mitä tahansa. Haluan vain olla heidän kanssaan. Tarvitsen sitä.
Me kuulumme yhteen.
Minä vain... He ovat kaikkeni. Ja he tarvitsevat minua myös.
Siispä, olkaa kiltti.
Älkää viekö minulta lapsiani.
Kiitos.
Hra Hillard...
Olette uskotelleet sujuvasti monille ihmisille olevanne 60-vuotias rouva.
Ei ihan helppo homma.
Pikku puheenne tuntui kyllä aidolta ja riipaisevalta.
Mutta se oli vain hyvän näyttelijän loistoesitys. Ei muuta.
- Ei. Ei se ole totta. - Tosiasia on, hra Hillard,
että elämäntapanne viime kuukautena on ollut kaikkea paitsi normaali.
Kieltäydyn asettamasta kolmea viatonta lasta alttiiksi
oudolle ja mahdollisesti myös vahingolliselle käytöksellenne.
Oikeuden päätöksestä täysi huoltajuus määrätään rouva Hillardille.
Voi luoja, ei.
Tapaatte lapsia valvonnan alaisena joka lauantai.
Valvonnan, arvoisa tuomari?
Yhdyshenkilö on aina paikalla, kun olette lastenne seurassa.
Suosittelen teille psykologisia kokeita ja mahdollisesti terapiaa.
Uudelleenkäsittely on vuoden kuluttua.
Kiitos. Asia on käsitelty.
En pese pyykkiä. En pese ikkunoita. En imuroi mattoja.
En pese ammetta. En pese vessoja. Enkä vaihda vaippoja.
Lapseni osaavat kyllä käydä itse vessassa.
No, en pese pyykkejä. En siivoa kellareita.
En laita ruokaa. Enkä lue ääneen.
Niin. No, minulla on numeronne. Kiitoksia käynnistänne.
- Otan kyllä yhteyttä. - Kiitos.
Saatan teidät ovelle.
No niin, tässä ollaan. Olkaa...
Laura, lähetystä on siirretty jo kolme kertaa.
Niin, mutta...
Laura, en aio odottaa sitä taas puoli vuotta.
Teepä niin. Soita sitten.
Hei, lapset. Älkää viitsikö murjottaa.
Kaikki järjestyy kyllä.
- On ikävä hänen spagettiaan. - On ikävä hänen vitsejään.
On ikävä hänen tarinoitaan.
Ei hätää. Kyllä me joku löydetään. Maailma on täynnä ihmisiä.
Ei sellaisia kuin hän.
Hyvä on. Myönnetään, että asiat olivat paremmin, kun hän oli täällä.
Täällä oli lämmintä ja kotoisaa, vuoteet oli aina sijattu, ja ruoka oli...
Häntä ei ole! Emme voi puhua hänestä ikään kuin hän olisi oikea ihminen.
Heipä hei, ystäväiseni!
Meillä on oikein hieno ohjelma tänään.
Hra Van Zandt Sierra-kerhosta
kertoo meille eläimistä, jotka ovat uhanalaisia.
- Niin, mukelot, tiedättekö mitä ne ovat? - Sanoitko "nukelot"?
Voi, hyvänen aika! Kovacs! Heippa, Kovacs!
Hei, kaikki. Sanoitko "uhanalainen"? Onko jollakulla nuha?
Ei, ei mitään sellaista. Uhanalainen tarkoittaa, että eläinlaji on vaarassa.
- Voi hyvänen aika. - Eikö se olekin aika kiukuttavaa?
- Tosi kiukuttavaa! - Kerro katsojille.
Olen kiukkuinen! Miksikö? Koska kohta on apinoiden vuoro. Apinoita ei enää...
Eikö ole kiukuttavaa, että ihmiset näyttelevät apinoita?
Voi! Apinoiden planeetta: kuka se oli? Roddy McDowall! Olisin parempi!
- Parempi kuin Charlton Heston! - Peruukkisikin on parempi.
Sillä pärjäisi vaikka Persiassa.
KTVU TELEVISIOSTUDIOT
Kerrommeko minne menemme huomenna?
Joo. Pakko kertoa.
Huomenna, mukelot, lähdemme ihanalle matkalle.
Mutta ei tarvitse pakata, koska mielikuvitus lennättää.
Menemme Atlantin valtameren yli Englantiin, mistä minä tulen.
- Sinäkö tulit sieltä? - Se on hieno maa.
- Mitä tiedät Englannista? - Se on saari.
Se on saari, kultaseni. Hieno saari.
- Siellä on kuninkaallisia. - Oi! Aivan kuin korttipakassa!
- Koko sarja. - Osa korteista on muuttanut kotoa.
Kiitos kännyköiden.
Tiedätkö mitä kieltä Englannissa puhutaan?
- Pakistania? - Sitäkin. Monissa kaupoissa puhutaan.
Mutta siitä lisää huomenna, pojat ja tytöt.
- Olet pusun velkaa, Kovacs. - Saat kaksi.
- Hyvä on, kultaseni. - Tässä yksi poskelle.
- Ja tässä apinanpuraisu! - Voi, sinä ilkimys!
No, siinä kaikki tänään. Heihei.
Poikki!
Kasassa on, joukot! Kiitokset kaikille.
Läpimurto! Ykkösohjelma tähän aikaan!
Puheluita Detroitista, Clevelandista, Chicagosta, Los Angelesista...
- Yhteistyötarjouksia. - Hollywood!
Daniel?
Niin?
- Miranda. - Voidaanko jutella?
Toki.
Tulen ihan kohta. Odota täällä.
Tervetuloa Eufegenian kotiin.
Vähän hatara, mutta... tiedäthän. Kiva.
Mitä asiaa sinulla oli?
Ensiksikin, onnittelut ohjelmasta.
Kiitos. Näit kenraaliharjoituksen.
Me... Lapset...
Olemme katsoneet joka päivä.
Kiva että he näkevät minut joka päivä.
Kuule, Daniel. Vie varmaan aikaa, että voimme unohtaa kaikki tappelut ja
kaikki kamaluudet, joita sanoimme toisillemme.
On... On aika rankkaa.
Mutta jotenkin uskon, että me selviämme kyllä ja pääsemme kaiken yli.
Mutta lapset...
En halua lasten kärsivän.
Mitä haluaisit minun tekevän?
Pitäisikö teeskennellä, että kaikki on hyvin? Näyttää iloiselta? Hymyillä?
Jessus, Miranda. Riistit minulta lapseni.
Tapaan heitä vain valvottuna.
Joku nainen vahtii, kun olen lasteni kanssa aivan kuin olisin vaarallinen.
Se on haukkana, jos halaan heitä. Tajuatko, miltä se tuntuu?
Senkuin istuit oikeussalissa ja annoit tuomarin tehdä hirveän päätöksensä.
- Olin vihainen. - Voi luoja.
- Sinäkin loukkasit minua! - Sinä raastoit sydämeni!
Valehtelit... Tiedätkö? En jaksa tätä enää.
En halua enää kinastella "kuka teki mitä kenelle".
Kun koko juttu paljastui, olen yrittänyt ymmärtää.
Enkä tiedä mitään muuta kuin sen, että lapset olivat onnellisempia,
kun rouva Doubtfire oli kuvioissa.
Niinkö?
Hän... sai heidät kukoistamaan.
- Sinut myös. - Ja sinut.
Heillä on kauhea ikävä.
- Mitä sinä sanot? - Daniel, lapset tarvitsevat sinua.
Minä tarvitsen heitä.
No niin, huomenna meikkitaiteilija Frank tulee ohjelmaan.
Raskas koputus oveen.
Kuka kumma se on? Onko meillä tarpeeksi aikaa?
Hra Sprinkles, lapsukaiset!
Heippa! Mitäs toit minulle tänään?
Rva Doubtfire, kirje Katie-tyttöseltä...
Uusi lastenhoitaja tulee.
No niin, lapset. Ylös! Mennään!
Tulkaa nyt.
Kaikki menee ihan hyvin.
Chris, odota tässä. No niin kaikki.
Iskä!
Hei.
- Mitä nyt tapahtuu? - Tulin hakemaan teitä.
Isänne hakee teidät luokseen joka päivä koulun jälkeen.
Ihanko totta?
Entä oikeuden päätös? Lakiasiat ja ne.
- Kysykää äidiltänne. - Asiat on hoidettu.
Ei enää valvottuja vierailuja. Ei yhdyshenkilöä.
- Me vain? - Vain me.
Hae herra Karhu.
- Hakekaa tavaranne. Hophop. - Hyvä on.
- Tuletko sisään? - Odottelen täällä.
Hyvä on.
Kiitos.
Nähellään.
"Rakas rva Doubtfire - Kaksi kuukautta sitten isä ja äiti päättivät erota."
"Nyt he asuvat eri taloissa."
"Veljeni Andrew sanoo, ettemme ole enää oikea perhe. Onko se totta?"
"Eikö minulla ole enää perhettä?"
"Voinko mitenkään saada isän ja äidin takaisin yhteen?"
"Terveisin Katie McCormick."
Voi, Katie-kulta.
Tiedätkös, joskus vanhemmat tulevat paremmin toimeen, kun eivät asu yhdessä.
He eivät tappele koko ajan ja heistä tulee mukavampia.
Parempia isiä ja äitejä.
Joskus he palaavat yhteen.
Joskus taas eivät, kultaseni.
Ja jos he eivät,
älä syytä itseäsi.
Se, etteivät he rakasta toisiaan, ei tarkoita, etteivätkö he rakastaisi sinua.
Perheitä on monenmoisia, Katie.
Joissakin on yksi äiti, toisissa on yksi isä,
tai kaksi perhettä on yhdessä.
Jotkut elävät tädin ja sedän luona.
Jotkut asuvat mummolassa, toiset taas kasvatusvanhempien luona.
Jotkut asuvat eri taloissa ja paikoissa
eri puolilla maata.
He eivät joskus näe toisiaan päiväkausiin, viikkoihin, kuukausiin tai vuosiin.
Mutta jos rakkautta riittää,
eivät siteet katkea koskaan.
Ja sydämessäsi sinulla on aina perhe.
Toivon sinulle kaikkea hyvää.
Kyllä kaikki vielä järjestyy.
Heihei.
Käännös: Meri Myrskysalmi