DENNIS, PERICOL PUBLIC
Domnule Wilson!
Domnule Wilson?
Domnule Wilson...
Cred că bietul domn Wilson e bolnav. Nu mă mir că nu s-a trezit încă.
Inima îi face ca mașina noastră de spălat!
I-a crescut niște piele în plus.
Are limba tare urâtă, albastră și cu pete.
Ce tare!
E cald. Are temperatură.
Știu eu ce îți trebuie. O aspirină.
CAPAC DIFICIL DE DESCHIS
Să nu te mai întorci niciodată! M-ai auzit? Niciodată!
Lucrând cu jumătate de normă, te vei obișnui cu munca.
Nu poate fi mai greu să administrezi un Mall
decât să-l stăpânești pe Dennis.
Unde ai fost, Dennis?
Am fost la domnul Wilson. E așa de bolnav!
- Are febră și arde. - S-o sun pe Martha.
Nu l-ai deranjat, nu?
Nu. I-am dat o aspirină. Ca și mie, nici lui nu-i place.
N-ar trebui să faci vizite atât de devreme.
Numai atunci sunt sigur că sunt toți acasă.
George, sunt Alice Mitchell. Te simți bine? Dennis spunea...
Nu mă simt bine! Fiul tău mi-a aruncat o aspirină cu praștia în gât!
- Îmi pare rău... - Vorbește cu el!
- Da, o să vorbim. - Când eram eu mic...
La revedere!
Bună!
I-ai tras o aspirină în gât domnului Wilson?
Ca să nu mă muște cu dinții lui falși. Sunt tare ascuțiți!
George a spus că Dennis i-a tras o aspirină cu praștia în gât.
- Care praștie? - Ai praștie?
- Nu sunt sigur. - Dă-o încoace!
Domnul Wilson e foarte supărat pe tine.
Credeam că e bolnav. Am vrut să-l ajut.
Treci la colț și gândește-te la ce ai făcut.
- Până când? - Până când îți va părea rău.
Bine. Îmi pare rău acum.
Nu poate sta la colț. Trebuie să-l duc la Margaret Wade.
La Margaret? N-am fost chiar atât de rău, ca să merit să mă duc la ea!
E sonată! O să înnebunesc. Mă torturează!
E rea și urâtă. Nu împarte nimic cu mine!
Dragul meu, am aranjat cu doamna Wade să stai la ei cât lucrez eu.
- Serios? - Nu poți sta nesupravegheat.
- N-ai școală... - Mă duc înapoi!
Mama ta a aranjat totul. Asta e!
Fără discuții.
Viața mea se duce de râpă!
Bună, George!
O iau eu. Îmi pare rău.
Îmi pare rău pentru azi-dimineață.
Nu vreau să te mint, Mitchell. Puștiul vostru mă scoate din minți.
- Mai vorbesc cu el o dată. - Poate că nu de vorbe are nevoie.
Când tata avea ceva important de spus, mi-o spunea cu cureaua.
Eu nu procedez așa cu fiul meu.
Indiferent cum ai procedat, n-a înțeles că nu-i frumos
să dai buzna în casa cuiva și să-i tragi cu aspirine în gură.
- Are cinci ani! - Eu știam să respect lumea.
- Probabil erai un băiat deosebit. - În 1925, nu era o excepție.
Așa era regula.
Mă voi asigura că Dennis nu mai vine pe la dumneavoastră.
Ai grijă cum îi spui. Nu vreau să creadă lumea că sunt un căpcăun.
Sunt un om rezonabil, care se așteaptă să fie tratat în mod rezonabil
de către vecini și copiii acestora. Am lucrat 43 de ani la poștă și...
Am întârziat. Dacă vrei, vin după serviciu și continuăm discuția.
Nu avem ce continua. Am spus ce aveam de spus.
Băiatul să vină la mine când va învăța să se poarte cum trebuie!
- Nu mai vine deloc! - Nu mă face să par țâfnos.
- N-am spus deloc, ci... - Chiar trebuie să plec.
O zi bună!
Acum e în vacanță. Nu poate sta tot timpul liber aici.
Nu eu sunt personajul negativ, Mitchell. Eu sunt victima!
- George, la cine țipi? - La Mitchell. Și nu țipam.
Îmi susțineam punctul de vedere.
Nu e normal ca puștiul ăla să-și facă de cap,
fără să țină seama de oameni sau de ceea ce le aparține.
- E doar un băiețel, George. - Mă calcă pe nervi!
Nu pot să-l sufăr! E pericol public!
Hai să-ți mănânci micul dejun. La ora nouă suntem așteptați la Garden Club.
Azi e o zi importantă și sunt deja agitat din cauza puștiului.
Nici nu știu dacă mă voi putea bucura de clipa mea de triumf.
Nu îți face speranțe. Mai sunt grădini la fel de frumoase ca a noastră.
Te rog... O să câștig sigur!
Cine mai are o orhidee care să înflorească noaptea?
- Are un aspect domestic... - La naiba cu aspectul!
Se deschide sub luna plină! E o minune, Martha!
I-au trebuit 40 de ani să ajungă la maturitate și să înflorească!
Se deschide și se ofilește în câteva clipe.
Nici un grădinar din oraș nu are o plantă
în care să investești 40 de ani pentru 10 secunde de splendoare.
Ce părere ai despre faptul că lucrez?
Multe mămici lucrează.
Și cea mai nimerită persoană care să te supravegheze e doamna Wade.
Dar Joey? La el te-ai gândit? Dacă vine pe la mine?
O să creadă că m-am mutat.
Mămica lui Joey a aranjat tot cu doamna Wade. Joey e deja la Margaret.
Hai!
- Pot să te silesc! - Cum?
- Îți trag și eu una. - Nu poți să lovești o fată.
- Ba da! - Încearcă!
O să țip așa de tare, de oribil și de rău că mama o să creadă că mă omori.
O să-i spun că asta ai vrut și o să mă creadă.
Pentru că băieții sunt așa, iar fetele, nu.
Ce porcărie!
Nu mai trage de timp. Țuguiază-ți buzele și hai să terminăm odată!
Închide ochii!
Sărută-mă!
Hai să mergem!
Hai, Dennis!
Te porți ca un copil!
Ridică-te acum!
Să nu cumva să mă faci de râs!
Bine, te târăsc.
Ce plictisitori sunteți! Sunt multe de făcut.
Serios? Cum ar fi?
Am putea să cântăm, să montăm o piesă, sau teatru de păpuși.
- Te-am putea îngropa de vie. - Ți-aș putea face mutra terci.
Nu contează, Margaret. Plecăm în curând și avem treabă.
O să facem un fort.
Nu plecați decât dacă vin și eu. Altfel, vă pârăsc.
Ghinionul vostru. Vin și eu. Coborâți. Eu îmi iau geanta.
A fost aici dintotdeauna, și noi n-am știut de ea.
- Crezi că stă cineva aici? - Doar veverițe și păsări.
Arată cam jegos.
- O aranjăm noi. - Bine.
Eu sunt decoratoarea. Facem o cameră specială pentru copii
și una pentru pudrat, dacă avem musafiri.
Forturile nu au camere pentru pudrat.
Serios? Și soțiile soldaților unde se aranjează?
Soldații n-au soții, proasto!
Nu mă face proastă, pupător de funduri de păpuși!
N-o să fie un fort. O să fie o casă.
Un cuibușor al dragostei. Să vedem ce culoare de covor alegem.
- Forturile au covoare? - Nu.
Forturile n-au covoare!
Au acum, Guriță!
Comitetul de selecție ne-a informat pe doamna Butterwell și pe mine
că în acest an, Floraganza se va ține în grădina...
Ai cumva...
Ia-i tu pe ăștia. Îi iau eu pe ăia. Dă-mi-i! Așa...
În grădina lui...
George Wilson!
Unu, doi, trei...
Gunther, te uiți unde se duc?
Da.
Fetelor!
Să mergem!
Nu aveam rival la "v-ați ascunselea".
- La ascuns sau la căutat? - La amândouă.
- Miroseam toate ascunzătorile. - N-aș fi crezut.
- De ce? - Nu erai grăsan?
Eram robust.
Cine nu e gata, îl iau cu lopata!
- Îi văd pe Joey și pe Mike! - Fugi, Mike!
Trișează!
Ce faci?
Dennis trișează. Îl folosește pe puștiul Beckman ca spion.
- Lasă-i în pace, George! - Aranjez eu lucrurile...
Gunther, am vorbit cu tăticul tău la telefon.
Se duce la magazinul de înghețată și vrea să te ia cu el.
Du-te repede acasă!
Acum e corect.
Ai mințit un copilaș, George.
Gândește-te ce dezamăgit va fi când va ajunge acasă.
Lasă-l să se obișnuiască. O să aibă parte de multe dezamăgiri în viață.
E prea pitic pentru vârsta lui și mai e și sașiu.
Ce priveliște frumoasă!
Pariez că nu încuie ușile.
Mitchell?
Știu că e un magazin de jucării la etajul 1, dar uite ce sugerez eu.
Le oferiți o scutire de plata chiriei, ca să se mute la etajul trei.
Când mă duc la Mall cu băiețelul meu,
nu putem pleca, până nu trecem pe la magazinul de jucării.
Știe că nu-i iau nimic, decât dacă e o ocazie specială,
dar vrea să se uite, ca orice copil.
Vrei să ne scutești de anecdotele familiale?
E mereu aglomerație la magazinele de jucării.
Dacă oamenii trebuie să urce până la etajul 3, pentru magazin
atunci trebuie să treacă prin alte două etaje.
E evident, pentru oricine are copii.
Trebuie să presupuneți că potențialii chiriași au și ei copii și știu...
Poate ar vrea să închirieze spații la etajele superioare.
E tot ce voiam să spun.
Puteam aduce mai multe lucruri
dacă nu trebuia să aduci păpușa asta idioată și alte chestii tâmpite.
Nu e idioată. E un instrument important de instruire.
Știți de ce nu se pricep bărbații să aibă grijă de copii?
- Au lucruri mai bune de făcut. - Să joace golf și să bea bere?
Nu. Să vâneze, să lupte, să conducă mașini, să se radă,
să curețe pește... Tu știi să faci toate astea?
- Eu? - Margaret.
Bine.
Dacă n-ar fi femei, n-ar fi copii și nici oameni.
Dacă n-ar fi bărbați, cine ar duce doamnele la spital?
Cel mai important e că ei se căsătoresc cu femeile.
- Apoi, femeile se duc să ia copilul. - Copilul e în burta ei!
Trebuie să-l instaleze acolo. Burta ei nu e mereu plină cu copii!
- Și cine îi instalează? - Un preot și un doctor.
- Cum? - Cum?!
Vrea să știe cum?
- Spune-mi, Dennis! Cum? - Prin buric. Se deschide.
Și bărbații de ce au?
Ca să nu arate ciudat în costum de baie.
Când ajung la trei, ia mâna.
Unu.
Doi.
Trei!
Acum număr până la patru.
Unu... Doi...
Trei... Patru!
Joey, ține tu ciocanul. Margaret, ține cuiele.
Am făcut treabă bună.
- Poate puțină vopsea... - N-ar strica.
- Ai tu? - Are tata.
- Dă-mi păpușa, ticălosule! - Nu e la mine!
- Dă-mi-o! - Nu ți-am luat eu păpușa.
Nu e aici. A luat-o cineva.
Noi am fost cu tine.
- Jurați că n-ați luat-o voi? - Da.
Am fost jefuită!
Nu înțelegeți. Louise e o păpușă veche, foarte scumpă.
Nu ți-a furat nimeni păpușa. Poate a mâncat-o un urs.
- Cum? - Nu sunt hoți în orașul nostru.
Ce mănânci acolo?
Un măr.
Bună, domnule Mitchell.
Bună, Polly. Intră.
- Ce faci cu casca? - Prietena mea a avut grijă de Dennis.
Mi-a spus să vin cu o cască și în pantaloni.
Salut! O caut pe Polly.
- Tu ești Mickey? - Da.
E în baia mamei. Se dă cu spray.
Zice că ești armăsar mare și că are emoții și transpiră.
- Tare! - Intră.
Are un gust ciudat.
Are gust de vopsea.
Și de lemn.
Fac niște sandvișuri.
Nu plânge, micuță locomotivă,
i-a spus bătrânul motor 99 lui Huffy.
Când o să te faci mare, o să vezi că toate trenurile sunt impotente...
Importante.
Chiar și trenulețele de poștă.
Cum să crească un tren?
Mănâncă tot cărbunele și doarme mult.
Ce sens are să citești minciuni?
Îi învață pe copii să mănânce tot și să se culce la timp.
Și să nu plângă când râd de ei vagoanele rele, de marfă.
Ce tâmpenie! Ești gata de culcare?
Nici nu m-am încrețit bine! Mai citește-mi!
Nu voi fi niciodată destul de mare ca să trag altceva,
decât vagoanele astea de poștă, a supsinat Huffy.
Supi... Spuni... Snupi... a supinat Huffy.
Unde te duci?
Mă duc să cercetez garajul lui Mitchell.
Dennis s-a jucat cu vopseaua. Știu sigur și o voi dovedi.
Nu crezi că exagerezi, George?
E doar un băiețel!
Copiii!
Ale naibii piscine gonflabile!
Ajunge!
Cred că puștii ăia au plecat.
De data asta l-am prins. Mitchell nu mai poate nega.
Scuze... Noapte bună!
E doar un băiețel, nu?
Pentru domnul Wilson
Bună ziua, doamnă Wilson!
- Domnul Wilson s-a trezit? - Încă nu, drăguță.
- Cât credeți că mai doarme? - Nu mult. Trebuie să facă poza.
- Pentru ce? - Primește un premiu pentru grădină.
Credeți că s-ar supăra dacă aș urca la el?
De ce vrei să urci?
I-am făcut o felicitare pe care scrie:
"Îmi pare rău că v-am pus vopsea în pui".
Foarte drăguț, Dennis.
Azi sunt cam ocupat și n-o să pot să i-o dau personal.
Trebuie să mă duc la Margaret, pentru că noi suntem tot mai săraci,
și mama s-a angajat.
Pot să i-o las lângă lama de ras?
Acolo îi las biletele lui tati. E un moment bun să-ți ceri iertare.
Oamenii mari sunt veseli când se trezesc.
Tata e așa de vesel, încât fluieră când merge la baie.
Numai duminica dimineața nu e vesel, când se ia la trântă cu mama.
Le place să stea singuri. Probabil pentru că se dezbracă și încep să...
Du-te sus, dar să nu-l deranjezi pe domnul Wilson.
Promit!
- Știți ceva, doamnă Wilson? - Ce?
Sunteți cea mai simpatică bătrânică de pe stradă.
Salut!
Numele meu e Dennis.
Eu sunt doctorul. Deschide gura și spune A.
Hei!
George, ești gata? A venit fotograful!
- Mai am o programare la 9:30. - Trebuie să apară.
Îmi cer scuze.
George?
Arată bine, Martha. Las-o în pace!
Dă-te la o parte! Ești în cadru!
Foarte bine! Acum zâmbiți!
Tu, de colo!
Da, tu! Vino încoace!
Nu te-am mai văzut pe aici.
Poate pentru că n-am mai fost aici.
- Ce ai de gând, amice? - Ce-ți pasă?
Am un oraș frumușel și curat și n-am chef de necazuri.
Te-aș sfătui să te duci încotro vezi cu ochii.
Singurul motiv pentru care n-am plecat deja e că m-ai oprit tu.
Te sun eu.
- Bună, mămico! - Bună dimineața.
Am auzit că încerci să scapi de delegație în Oklahoma.
Am cerut să fie reprogramată.
E o întâlnire a micilor cercetași?
Soțul meu pleacă într-o delegație programată înainte de a mea.
Dacă plecați amândoi, n-are cine să stea cu copilul. Asta e problema?
- Nu e o problemă în sine. - Bine.
Pentru că, dacă vrei să anulezi delegația, ar trebui să te înlocuiesc.
Iar eu am planuri pe care nu le pot schimba.
N-am copii, dar am o viață.
Îmi pare rău.
Pur și simplu, nu te pot ajuta.
- Pe cine sunăm mai întâi? - S-o luăm de la "A".
Vicki?
- Sun-o tu. - Ba tu.
- Alo? - Bună, sunt doamna Mitchell.
Bună. Sunt Alice Mitchell.
Bună, sunt Henry Mitchell.
Aici Henry Mitchell.
Sună tu!
Domnule Wilson! Dorm la voi!
V-am adus niște lăcuste.
- Nu trebuia. - Le iau eu.
Îți mulțumim mult, Martha. George...
- Ne face plăcere. - Ne-ați salvat viața.
- Salvezi două, pierzi una. - Te sun imediat ce ajung.
- Ai numerele noastre? - Nu-ți face griji.
Mi-am adus perna, ca să n-o umplu pe a voastră de scuipat.
Mulțumesc, drăguță.
Să fii cuminte, da?
Ai grijă cum te porți. Să-i asculți pe domnul și doamna Wilson.
Mulțumim încă o dată.
Iubito...
- La revedere. - Să-mi aduceți ceva bun!
- Pa, scumpule! - Pa, Dennis!
Du valiza lui Dennis în camera de oaspeți, te rog.
- Are și el mâini. - Nu începe, dragul meu.
Știți de ce nu plâng eu, domnule Wilson?
Pentru că, dacă nu pot fi cu mami și tati, nu vreau să fiu decât cu tine.
Nu-ți pot spune cât de mișcat sunt.
- Nu mai face așa, te rog. - Cum?
Șnurul. Nu mai bate.
Nu prea ai ce face în casă când plouă.
- Vrei să jucăm cărți? - Nu.
Vrei să-ți pui uniforma de la marină și să ne jucăm de-a războiul?
- E aurul piraților? - Nu.
- E valoros? - Da.
De asta îl ții în seif?
De ce arată ca niște cărți?
De ce pui atâtea întrebări?
Sunt aici de vreo cinci ani. Nu știu multe lucruri.
Seiful seamănă cu niște cărți ca hoțul să nu-l găsească dacă intră aici.
- Hoțul e un spărgător? - Da.
- Ați avut vreodată un spărgător? - Nu.
Care e combinația seifului?
Ești ultimul om din lume căruia i-aș spune.
O ai scrisă undeva?
- În cap. - Cum adică?
- Adică o știu. Mi-o amintesc. - Dacă o uitați?
Nu am cum. E un număr familiar. Nu-l uit.
Cum adică?
E un număr pe care îl folosesc mereu. Nu am cum să-l uit.
- Pun pariu că știu care e. - Mă îndoiesc.
Precis e numărul străzii. Știți de unde știu?
Cifrul de la bicicleta prietenului meu e numărul străzii, ca să nu-l uite.
- Sunteți la fel de deștept ca lui. - Ca el.
Le știți pe toate. Nu-i așa, domnule Wilson?
Încă nu știu cum să lucrez cu tine în casă.
E complicat!
Te-ai încrețit destul, Dennis?
Da.
Vrei să te ajut să cobori din cadă?
Numai dacă vreți să vedeți ce a văzut barza.
Ce frumos! "Bătrânul Credincios"!
Lichid împotriva plăcii dentare
Detergent lichid
Cât de vechi e patul?
A fost al mamei.
- Și ea unde doarme acum? - S-a dus de mult...
- Cu afaceri? - Nu. E în Rai.
E multă lume în Rai.
Mai ales bătrâni.
Vrei să-ți recit poezia mea preferată, de când eram de vârsta ta?
- E vorba despre flori și miei? - Nu.
Bine.
Într-o noapte, Wynken, Blynken și Nod într-un pantof au plecat,
Pe un râu de lumină au navigat
Într-o mare de rouă.
Bătrâna Lună i-a întrebat: "Unde mergeți și ce doriți?"
"Pește din marea cea frumoasă vrem și plase de aur și argint avem!",
Au spus Wynken, Blynken și Nod.
Wynken și Blynken sunt doi ochișori,
Iar Nod e un căpșor.
Iar pantoful de lemn prin cer plutea, Ca un pătuț ce se legăna...
Închide ochii când mama îți povestește despre lucruri minunate
Și vei vedea numai minunății Când plutești pe mările vrăjite,
Unde vechiul pantof îi legăna
Pe Wynken, Blynken și Nod.
Pijamaua cea nouă. Dumnezeu să-l binecuvânteze...
Sărmanul! Ar trebui să-și trateze hernia.
George, dormi?
Dormeam, până să începi tu să trăncănești.
Iartă-mă.
- A fost Dennis în baie? - Da.
Cred că afurisitul a pus apă de gură în spray-ul meu nazal
și detergent pentru WC în sticla cu apă de gură.
De ce ar fi făcut așa ceva?
Chiar trebuie să întrebi?
Taci!
I-am recitat lui Dennis o poezie pe care mi-o spunea mama.
Mi-am amintit fiecare cuvințel.
Cred că mama ar fi fost mândră că am spus-o mai departe.
E ora zece, Martha! Nu începe cu regretele.
Aș fi fost o mamă bună.
Iar eu, un pompier grozav.
- Unde te duci? - Să-mi fac un ceai.
N-am decretat eu că n-o să avem copii. N-a depins de noi.
Nu e vorba de a avea sau nu copii. N-ai înțeles.
E vorba că am un sentiment foarte plăcut
pe care nu pot să-l împărtășesc cu tine.
Martha...
N-am vrut să te jignesc. Nu mă prea pricep la sentimente și emoții.
Prefer să nu aduc vorba despre unele subiecte și să nu le discut.
Mi-ar fi plăcut să am un fiu sau o fiică.
N-ai putut să-mi trezești sentimentele paterne pentru că ele nu există.
Dar asta nu înseamnă că sentimentele mele pentru tine s-au răcit.
Asta nu se va întâmpla niciodată. Tu ai toată dragostea mea.
Mai ții minte?
Te iubesc! Te ador, micuța mea!
George?
Cară-te de aici!
- Acum ce căutați? - Lampioane pentru grădină.
Trebuie să fii foarte curajos ca să călărești un tigru în chiloți.
Las-o! Nu e pentru copii!
Martha, unde sunt afurisitele alea de lampioane?
Mai bine mă duc să mă joc afară.
Alo?
Bună, Martha. Sunt Alice. Sunt încă în Oklahoma.
Doamne!
E o furtună îngrozitoare! Zborul meu a fost anulat.
Nu știu ce se va întâmpla.
Știu că diseară e petrecerea în grădină. Mă simt îngrozitor.
- Nu știu ce să fac. - Nu-ți face griji.
Vino când poți. Ne descurcăm noi...
George ce-o să spună?
Peste cadavrul meu!
E momentul culminant al vieții mele de după pensionare.
Nu vreau să-l ratez pentru o imbecilă,
care nu-și poate duce fundul la aeroport la timp!
George Wilson, n-ai dreptul s-o insulți pe Alice.
Nu poate controla vremea.
E pur și simplu ghinion! Nu e nimeni de vină!
O tragedie de asemenea amploare trebuie să se întâmple din vina cuiva.
Nu e nici o tragedie. Băiețașul va sta cu noi la petrecere.
Dacă vrei să-ți abandonezi vecinii la nevoie, n-ai decât s-o faci singur.
De ce eu fac indigestie, când ceilalți se bucură de bucuriile vieții?
Pentru că ești un bătrân țâfnos.
Am făcut o treabă bunicică.
Acum putem comanda mobilă și aparatură electrocasnică.
- Dennis, mama ta nu s-a întors acasă. - Nu.
E un eveniment important pentru mine.
Știu.
Nu vreau să faci prostii.
Să te porți cât poți de frumos și să nu fii o pacoste.
- Să nu mă faci de râs! - Bine.
Tipe care te ciupesc de obraz!
Uite ce băiețel drăgălaș!
Tu ești mica noastră gazdă?
Petrecerea e în spate.
Doamnelor, petrecerea e în spate.
Mulțumesc. Pe aici.
Să nu mă faci de râs!
Atenție, vă rog. Adunați-vă aici.
Luați loc. E timpul să începem ceremonia.
Nu fiți timizi, veniți în față. Sunt destule locuri.
Pe ambele părți.
- În numele Garden Club... - Comitetul de selecție...
...vrea să-i prezinte... ...lui George Wilson...
...această minunată...
- Ce scrie? - "Clacă"? Ce scrie?
- Dă-mi ochelarii tăi! - Nu!
"Placă"! Vino aici, George!
Vă mulțumesc. Sunt onorat. O voi păstra cu sfințenie.
Acum 40 de ani, când am creat grădina asta, am plantat o sămânță.
Din acea micuță sămânță, a crescut această plantă extraordinară.
În seara asta va înflori pentru prima și ultima oară în viața ei.
În așteptarea acestei clipe minunate,
eu și Martha vă invităm la desert și la cafea.
Felicitări!
Adu cafeaua.
George, nu începe!
Vreți să aduceți pe cineva, să strângă?
Am făcut ceva rău?
Domnule Wilson, cineva v-a spart casa!
40 de ani duși pe apa sâmbetei!
Ești o pacoste. Un pericol public! Un băiețel egoist și răsfățat
și nu am ce face cu tine.
Mi-ai răpit ceva ce nu mai pot recupera niciodată...
Ceva ce înseamnă pentru mine mai mult decât ai putea însemna tu.
Ai înțeles?
Nu vreau să te mai văd. Nu vreau să te cunosc.
Pleacă din fața mea!
Îmi pare rău, domnule Wilson!
S-a terminat petrecerea. Mergeți acasă.
Îmi pare rău...
Martha! Dumnezeule!
Unde e Dennis?
Joey nu l-a văzut toată seara? Bine...
Dacă apare, vă rog să mă sunați. La revedere.
- Ai sunat la familia Wade? - E ultimul loc în care s-ar duce.
Să nu te mai întorci aici! E un pericol public!
Închide-l!
Să nu fii o pacoste și să nu mă faci de râs!
Nu vreau să te mai cunosc. Nu vreau să te mai văd.
Pleacă din fața mea!
Pădurile sunt tare înfricoșătoare.
- Mă bucur că am găsit un om mare. - O să iasă ca lumea.
- Poți fi ostaticul meu. - Ce tare!
Pot fi ostaticul tău până mâine. Trebuie să merg la biserică dimineață.
Nu te duci la biserică.
- Luăm trenul de la miezul nopții. - Serios?
Să trecem pe la mine, ca să îi anunț pe ai mei, să nu se îngrijoreze.
Trebuie să-mi iau lenjerie curată, aparatul de fotografiat...
Să le spun să îmi hrănească peștele, să iau cremă de protecție, vitamine...
și niște chestii cu care să mă joc în tren, să nu mă plictisesc.
- Pune-ți un dop. Mă doare capul. - N-am dop.
- Închide gura! - Nu pot, am nasul înfundat.
Dacă închid gura, nu mai pot respira.
Atunci, ține gura deschisă, dar nu vorbi!
Unde pui dopul, când trebuie să-i pui dop?
- N-am spus să-ți tacă fleanca? - Ce e aia "fleancă"?
- Gura ta. - Nu pot închide gura.
- Am nasul înfundat. - Taci!
- Mai am o întrebare. - Care?
- Ce trebuie să facă un ostatic? - Nimic.
- Și atunci, la ce îți trebuie? - În caz că apar polițaii.
O să trag cu pușca?
O să stai în fața mea, dacă trag polițaii.
- Am o praștie! - Trăsnet!
Trag foarte bine. Vrei să vezi?
Mă scuzați, domnule. Vreți să vedeți?
Domnule, vrei să te uiți puțin la mine?
Îți spun eu când să te uiți.
Uite!
Se stinge focul.
Când focul scade, tata îl ațâță, ca să se facă mare.
Dennis!
Îmi pare rău că nu e o excursie prea distractivă.
Nimeni nu-mi trage cu bile în cap! Și nu-mi dă foc la pantaloni!
A fost un accident.
N-o să mai fie accidente! Întoarce-te!
- Nu e bine așa. - Scutește-mă!
Am legat o groază de tipi la viața mea.
Bine, dar nici unul nu avea cinci ani. O să scap.
O să te leg așa de strâns, că n-o să te poți mișca.
Funia e prea groasă, iar picioarele mele sunt prea mici.
Există o singură metodă. Mulți au încercat să mă lege, dar n-au reușit.
Tu încearcă. Eu o să scap, și va trebui să mă legi la nesfârșit.
Tu cum ai face?
Mai întâi, legi fiecare picior. Apoi, le legi între ele.
Oricât m-aș agita, nu mai pot să scap.
Dacă vrei să nu mă mai mișc deloc...
Apleacă-te!
Nu poți să scapi, nu?
- Nu. - Ți-am spus eu.
Dacă mă legi așa, oricât aș încerca, nu am cum să scap.
Mulțumesc.
- Acum dezleagă-mă! - Bine.
- Ia cheia de la cătușe. - Unde e?
În geanta mea.
Ce e?
Dennis!
- O să te omor! - Cum?
- Nu te poți mișca. Deschide gura. - Nu mi-e foame!
Numai așa poți găsi cheia.
Nu e frumos să arunci mâncarea. În plus, trebuie să mănânci de seară.
Hai...
Vine!
E prea fierbinte?
Cred că ai înghițit-o.
Eu am înghițit banii de buzunar.
A trebuit să aștept o noapte și o zi, până i-am luat înapoi.
Dennis!
Lemne de foc! Atenție, cad bombe!
Sărmanul de el! Cred că e epuizat.
Să-l învelesc, ca să nu răcească.
Așa...
De ce îi trebuie poșetă?
Sfinte Sisoe! E bogat!
Mamă!
Fii liniștit, te sting eu!
Mă ocup eu!
L-am pierdut pe singurul bărbat pe care l-am iubit vreodată!
Te scot eu de acolo!
Nu trebuia să sari în râu cu cătușele la mâini. Ce Dumnezeu?
Te puteai îneca!
Stai așa! Vin acum!
Domnule?
Noroc că mă pricep la frânghii.
Așa, băiete!
Domnul Wilson m-a învățat să fac noduri.
După ce te scot de acolo, mă duc la culcare. Sunt frânt!
Cred că e aerul ăsta curat de vină.
Stai! Vin!
Așa. Acum, trage-te la mal.
E aurul domnului Wilson.
- Cum a ajuns la tine? - L-am furat.
- Ești spărgător? - Sunt hoț.
- Spune-ți rugăciunea, șobolan mic! - Nu pot. N-am făcut baie.
Cum vrei tu.
Martha! Mitchell!
Bună, domnule Wilson!
- Știți ceva? - Ce?
V-am adus aurul înapoi.
Dennis!
Mami! Tati!
Puiul meu! Slavă Domnului că ești teafăr!
Ajutor!
Stai puțin!
Acum le poți spune tuturor că l-ai cunoscut pe Dennis Mitchell.
Să terminăm odată.
Domnule!
Ai uitat ceva.
Dennis!
Să plecăm!
Îmi place plăcinta cu rubarbă făcută de Martha.
- A fost o cină minunată! - Mulțumesc. Poftim cafeaua.
Știți ceva? Nu va trebui să mai călătoresc.
Ce frumos!
Vor să rămân aici. Au fost de acord să înființeze un centru pentru copii,
așa că îl pot lua pe Dennis cu mine, la serviciu.
Ridicol! Ce să facă toată ziua?
Fii serioasă! Stăm lângă voi. Avem noi grijă de el.
- Sigur. Cu mare plăcere. - Nu!
Precis vă amintiți de câte ori v-a supărat.
S-a schimbat foaia. Am mai învățat câte ceva. Așa sunt copiii.
Trebuie să joci după regulile lor.
Altfel, dai de necaz. Trebuie să te adaptezi din mers.
Să te aștepți la lucruri neprevăzute.
Subtitrarea: Retail
Sincronizare și revizuire: muLineZu
N-ar trebui să fii cu ceilalți copii?
Ba da, dar a trebuit să plec. Doamna care are grijă de copii
a spus că dacă trebuie să mă mai suporte cinci secunde,
se aruncă pe geam.
E o doamnă drăguță. Nu vreau să facă asta.
- Pot să apăs eu butonul? - Nu, pentru că nu știi care e.
Ăsta!
Te prind eu!