Baserat på en sann historia
Min far tog de här. Han var galen i kameror.
Det där är jag.
Det är Felipe och Nando.
Det är Alex Morales han dog omedelbart.
Det är Antonio, lagkaptenen.
Efter 20 år analyserar man mycket.
Man minns människor, hjältemod.
''Miraklet i Anderna'', kallades det.
Folk kommer ofta fram och säger att om de varit där,
hade de säkerligen dött. Men så är det inte.
För innan man hamnar i en sådan situation,
har man ingen aning om hur man reagerar.
Att bli utsatt för ensamhet utan dekadans,
eller något materiellt som förstör den,
upphöjer en till ett andligt plan...
..där jag kände Guds närvaro.
Det finns en gud som vi lärde oss om i skolan...
Och en gud som är gömd
under det som omger oss i denna civilisation.
Det var den guden jag mötte på berget.
Ett sydamerikanskt rugbylag, tillsammans med släkt och vänner,
korsar Anderna för att spela en match i grannlandet Chile.
ENDAST BESÄTTNlNG
- Kan jag få lite te? - Ja, sir.
- Vill du ha te? - Nej tack.
Det var allt.
- Kom igen! Ge mig bollen! - Här borta!
Se upp!
Var i Paris bodde du?
- Ursäkta mig. - Paris passar inte dig, Canessa.
- Varför inte? - Du är för intensiv.
Hur kan jag rättfärdiga det? Han missade träningen varje vecka.
- Han är okej. - Han missade flyget också.
Jag är lagkapten. Jag säger vad som är okej.
Vill man vara med i ett rugbylag måste man satsa 100 0/0. Eller hur?
Gå till högra sidan av planet.
- Släpp in mig. - Kom igen.
- Titta, mamma. - Vad?
- Bergen är så vackra. - Få mig inte att titta.
- De ser ut som stora tänder. - Vi landar om 20 minuter.
Bra. Vi pratar om något annat. Ta en chokladbit.
Tack.
Det börjar bli molnigt.
- Håll oss ovanför vädret. - lnga problem.
Vad är viktigast för dig? Rugby eller tjejer?
- Tjejer. Du, då? - Tjejer.
- Men när jag spelar är det rugby. - Såvida inte tjejer ser på?
Just det.
Kom igen, vi byter plats. Jag vill se bergen.
Klättra inte på sätena.
Akta dig.
Uruguayan 57 1 , på 3 000 meters höjd. Tack.
- Ert te, sir. - Tack.
Jag tänder lampan om säkerhets- bälten. Få dem att sitta ner.
Vi kommer att få lite dåligt väder under inflygningen.
Vi kommer snart att landa. Var snälla och sitt ner.
Tror du att de hör dig?
Kom igen nu. Sätt er ner.
- Ser ni? Sitt nu! - Om det får dig att lugna dig.
Vad försiggår?
- Titta på Alonso. - Mina damer och herrar,
sätt på era fallskärmar! Vi ska hoppa ner i Anderna!
- Släpp den och sätt dig ner. - Okej, okej.
Släck cigaretten.
- Gode Gud! - Är du okej?
- Nando, är allt som det ska? - Ja, det var bara en luftgrop.
Mamma, jag blev också rädd.
DRA UPP
Gode Gud, nej!
- Fan! - Full gas. Kom igen!
Vad hände?
Ska vi flyga så här nära bergen?
Var hälsad Maria, du högt benådade. Herren är med dig...
DRA UPP
Ström! Vi behöver mer ström!
Jag kan inte...
- Åh! - Det har stannat.
Jesus!
Jag tror att jag är oskadd. Alex?
- Han är död! - Zerbino, är du okej?
Folk är sårade. Jag har bara gått sex månader på läkarlinjen.
- Hjälp mig. - Eduardo. Vart ska han?
- Är Canessa oskadd? - Ja...
- Var är Eduardo? - Han gick däråt.
- Eduardo, kom tillbaka. - Hjälp Canessa. Hjälp honom.
Lilliana!
Jag är okej.
Jag kan inte andas.
Det är höjden. Du är oskadd. Slappna av och andas.
- Vad ska jag göra? - Titta där uppe.
Canessa! Hjälp Federico.
- Han har skadat benet. - Jag är okej. Hjälp de sårade.
- Jag räddade oss med Ave Maria. - Ur vägen.
Vad ska jag göra?
- Gå och ta lite luft. - Okej.
Sitt där, bara.
Jag ska tvätta din näsa med en näsduk.
Bobby! Bobby Francois!
- Hej, Carlitos! Rök? - Ja.
Stanna hos mig, snälla.
Det ligger två döda i lastutrymmet.
- Snälla! - Stanna hos Felipe.
- Lugn, frun, lugn. - Mina ben!
Ja, frun, jag är ledsen över dina ben.
- Roy, är du sårad? - Jag vet inte.
Kom igen, då. Hjälp mig. Kom.
Ta andra sidan. Ett, två, tre!
- Alberto. - Död.
Jag är inte död. Jag har aldrig mått sämre, men jag är inte död.
Okej. Vi flyttar på det här.
Försiktigt! Jag har brutit båda benen.
Hur mår Nando?
lnte så bra.
Det kanske är lika bra. Hans mor är död.
- Snälla. - Det finns andra som är sårade.
- Jag stannar hos dig. - Tack.
- Har du tid en stund? - Vad är det, Pablo?
Det här. Är det allvarligt?
- Glöm det. Du är okej. - Tror du det?
Oroa dig inte. Hjälp till med det här sätet. Kom igen.
Här. Linda om det så ska jag kolla det senare.
Vatten.
Mamma! Mamma, jag vill hem! Jag vill hem!
Lägg ner henne här.
- Gå och kolla piloten. - Okej. Hjälp mig att flytta henne.
- Försök igen, mrs Alfonsin. - Nej! Ni dödar mig!
Låt dem göra det, frun. De måste.
Vi kanske inte borde.
Ett, två, tre, dra!
- Stopp! Stopp! Stopp! - Vi kommer att döda henne!
- Jag måste sluta. - Det här är fruktansvärt!
- All right! - Rör det inte!
- Vi måste få lite plats här. - Akta hans ben.
Vatten. Vatten.
- Ge mig lite snö. - Här.
Var är radion? Vi borde anropa Santiago.
Vi passerade Curico. Vi passerade Curico.
- Min vän, radion... - Min väska.
- Hur anropar vi Santiago? - 1 1 ...300.
Jag har nummerskivan. 1 1 , 300.
Okej.
- Den är död. lngen ström alls. - Min väska.
- Han vill ha sin väska. - Jag ser den inte.
Vi letar. Vad har du i den?
Mitt vapen. Mitt vapen.
Nej, min vän, vi kan inte bli delaktiga i det.
Lägg den här åt sidan.
Mina händer är iskalla!
Det är för sent. Räddningsmanskapet ser oss aldrig i dag.
- Vi får sova här. - Hur ska de hitta oss?
Oroa dig inte. Det gör de.
Temperaturen kommer att sjunka i mörkret. Kanske 30, 40 grader.
Oroa dig inte. Vi klarar det.
- Jag fryser. - Vi kan ha överdragen som filtar.
Bra idé. Ta av överdragen och använd dem som filtar.
- Hur är det med magen? - Bra. lngen fara.
Bra.
- Vem är det? - Canessa. Kom!
Jag trodde att det var en rock, men det var han.
- Är du sårad? - Säg vem du är!
Jag heter Roberto Canessa. Jag är medicinare.
Jag är med i rugbylaget som chartrade det här planet.
Du är besättningsmedlem, eller hur?
Eller hur?
- Ja. Jag är mekanikern. - Vet du hur man lagar radion?
Nej.
- Du tog den här av en flicka. - Nej!
- Det här är Anna Parrados. - Sätt tillbaka den på henne.
Om du tar den igen, dödar jag dig.
- Ursäkta mig. - Hur är det?
- Jag ska gå och lägga mig. - Så där?
Eduardo. Han slog i huvudet.
Du, Roberto.
- Vill du ha vin? - Tack.
Var fick du tag på vin?
Hugo hittade en massa flaskor. Han tror att de var pilotens.
Det skulle förklara hur han flög planet.
- Det är helt kört för oss. - Jag vet inte.
Gå tillbaka och hjälp de andra.
Det ordnar sig.
Vem försöker du övertyga, Antonio?
Jag hade ingen föraning.
Vilket sjätte sinne.
Det var en bra idé du hade om överdragen.
Tack.
- Ta lite vin. - Tack.
- Det var alla överdrag. - Sätt in dem. l främre delen.
Jag dör! Gode Gud i himlen, vilken smärta!
- Jag har så ont. - Det måste vara hemskt.
Lugna ner dig. Gud tar hand om dig.
Mina ben!
Gud förlåte er för att ni inte hjälper mig! Jag lider!
Håll käften, din dumma kossa, annars slår jag dig på käften!
Jag svär att jag gör det! Tyst!
- Gud, vad kallt det är! - Antonio!
Det är för kallt. Vi kommer att bli stelfrusna.
Roy! Kom igen, Roy. Vi måste täppa till det här hålet.
Kom igen, annars fryser vi ihjäl!
- Med vad? - Bagage och grejer.
- Jag fryser så. - Ta en resväska.
- Vad gör du? - Du också.
- Jag fryser! - Vi måste täppa till hålet.
Hjälp mig med sätet, Rafael.
Sätt det i botten med resväskorna. Hjälp till.
Carlitos?
- Är du vaken? - Är du allvarlig?
Vet du vad jag tycker? Nandos är inte så illa däran.
- Jag vet inte. - Vi värmer honom mellan oss.
Var försiktig med huvudet. Flytta honom.
Filt.
- Hugo försöker återuppliva Nando. - Jag har gjort nog!
Jag hatar dem. Tyst, annars hatar jag dig med! Låt mig vara.
Jag känner mig illamående.
Här. Försök att sova, Javier.
Det är bara höjdsjuka. Var inte rädd.
Tack.
- Vi har ju cigaretter. - Ja.
Hur ska de hitta oss?
De måste veta var vi störtade. Lugn, de hittar oss.
- Vad hände? - Du slog i huvudet.
- Störtade vi? - Ja.
Otroligt.
Han är död. Hjälp till att flytta honom.
- Är han död? - Ja.
Hjälp mig att flytta honom. De kan inte vara i kabinen.
Kom igen, Carlitos, hjälp mig.
- Hur mår du, Susana? - Jag har ont i fötterna.
De som har brutit en arm eller ett ben borde lägga dem i snön.
Det lindrar svullnaden.
De har blivit kalla.
- Hur känns det? - Tack.
- Hur går det här inne? - De är båda döda.
Du är mekanikern, va?
- Har du några lysraketer? - Nej.
- Nödproviant? - Nej. lnget sådant.
- Vad är det för fel på honom? - Vad är det för fel på dig?
Radion, då?
- Vad är det med radion? - Kan man få den att fungera?
lnte utan batterier!
Har vi batterier?
Batterierna finns i stjärten, och den är borta!
Han är galen. Hur som helst, radion spelar ingen roll.
De hittar oss med eller utan radio.
- Är du säker? - Jag tvivlar inte.
Vem är det där?
Kvinnan som skrek hela natten, mrs Alfonsin.
- Säg inte att det är hon. - Vad är det?
Jag skrek åt henne, sa åt henne att hålla tyst.
- Vi ville att hon skulle vara tyst. - Men jag sa det. Nu är hon död.
Jag skäms så.
- Gud förlåte mig! - Ta det lugnt.
Fader vår som är i himmelen. Helgat varde ditt namn.
Tillkomme ditt rike. Ske din vilja, såsom i himmelen, så ock på jorden.
Vårt dagliga bröd giv oss i dag, och förlåt oss våra skulder,
såsom ock vi förlåta dem oss skyldiga äro.
Och inled oss icke i frestelse, utan fräls oss ifrån ondo.
Chokladöverdragna jordnötter, små chokladbitar,
fyra flaskor vin, en halv flaska rom och nio kex.
- Hur många är vi? - Tjugosju.
- Vi kommer att svälta. - Hör på...
Vädret kan inte hålla i sig. Det kommer helikoptrar i eftermiddag.
Men vi ska vara försiktiga och ransonera det vi har.
Jag vill äta mycket till lunch.
En kork med vin, en chokladruta var.
- Jag äter hellre lunch än middag. - Kom igen. Bilda en kö.
Försiktigt.
Tack för den pyttelilla chokladbiten.
Varsågod.
- Fyll den. Den är inte till mig. - Till vem?
- Nando. - Han är medvetslös.
- Han får ändå en andel. - Ge honom den.
Kungen är generös i dag.
Lyft upp hans huvud.
- Han verkar bättre. - Ja. Han ser ut att må jättebra.
- Tur att vi har cigaretter. - Tusentals.
Jag kan röka tills hjärnan torkar ut.
Vad är det?
Ett flygplan!
Det är en spaningspatrull!
Om inte vi kan se dem, kan inte de se oss.
- Vad nynnar du på? - ''The Look of Love''.
Vad vackert.
Jag tänker på våra barn.
Jag också. Hemma.
Det finns en sån här i varje sätesficka. Snö.
- Det smälter och blir vatten. - Du är ett geni!
Toppen. Gör fler sådana här.
Jag ska markera en ruta där ingen får pissa. Hjälp mig, Daniel.
- Antonio skulle kunna bli diktator. - lngen kommentar.
- Coche? - Ja?
- Spela ''Humlans flykt''. - Dra åt helvete.
Det är en hemsk situation, men det är i alla fall vackert här.
lnte ett träd, inte en fågel, inte ett grässtrå.
Ja, paradiset.
- Hjälp till. Vi har jobb att göra. - Lägg av, Roy!
Jag betalar pizzan om du hämtar den.
- Hur går det? - Låt mig sova.
- Va? - Canessa, se på Nando.
Jag tror att han är okej. Jag tror att han vaknar.
Ser du? Jag sa ju det.
Gnissla inte tänder, du förstör ditt leende.
Fokusera på mig. Kom igen. Fokusera på mig.
Han känner igen dig!
Vad hände?
Vi störtade.
Min mor?
Hon är död.
Hör här! Glöm henne!
Din syster lever och du måste hjälpa till att ta hand om henne.
- Var är hon? - Du behöver vila.
Var är hon? Var är hon?
Jag är här nu.
Ett plan! Kom!
- Kan de se oss? - Självklart!
Här är vi!
Han hälsade med vingen!
- Han vinkade! Jag såg det! - Såg du det också?
Jag visste att de skulle hitta oss!
Vi är räddade!
Vi ska åka hem!
Pizza åt alla!
Vi ska åka hem, Federico!
- Hur är det med er? - Bra.
Bra. Drick lite.
- Ransoneringen, då? - Vi är sedda. Drick.
- Antonio sover. - Roy sover också.
Han sover till och med som Antonio. Han är som hans hund.
Carlitos, skicka pottan.
- Hur ska de rädda oss? - Helikoptrar.
- Ett stort plan. - Det finns ingenstans att landa.
- Vi landade. - Ja, just det. Vi landade så där.
- Vad är det där? - Choklad.
- Det ska bara räcka till i morgon. - Han har rätt. Ge mig en bit.
Borde ni göra så där?
Varför inte? Det är över. De kommer i morgon bitti.
Vi borde vänta tills vi ser dem.
- Hur känner du dig? - lnte illa. Matdags?
Ja.
- Var är de? - De kommer.
Det blir snart mörkt.
- Vad tusan är det här?! - Vad är det?
Håller jag på att bli galen? Jag måste vara galen.
Vem har varit i lådan?
Vilken gris har varit här?
Vet du inte att du leker med våra liv?
Det finns knappt något kvar!
Varför tog du inte bara en kniv och skar av oss halsen när vi sov?
Vem var det?
- Vem var det? - Det var jag.
Det är inte sant!
- Jag trodde att de skulle hämta oss. - De kan rädda oss via land.
De kanske kommer till fots! Det kan ta dagar, en vecka!
Vi har inget att äta! Vi är fast!
Jag vet, men jag trodde att de skulle komma i dag.
Hur kan du riskera mitt liv?
- Hur kan du gå emot oss? - Det var inte bara han. Jag också.
- Jag med. - Jag drack vin.
Jag åt choklad.
Det gjorde alla, utom kanske Javier och Lilliana.
- Bara för att jag är sjuklig. - Det tycker jag inte!
Är jag ledare för den här gruppen?
- Jag vet inte. Är du? - Jag är lagkapten.
Är vi fortfarande ett lag eller banditer som är ute efter varann?
Svara mig!
- Ska vi rösta? - Det behövs inte. Du är ledare.
Säg mig, Antonio. Om de såg oss, även om de kommer landvägen,
varför har de inte släppt proviant?
Det kunde de ha gjort. De skulle de ha gjort nu.
Jag tycker att vi ska bygga två kojor åt Federico och Alberto.
Det vore bättre för deras ben. Hjälper du till, Zerbino?
- Visst. - Jag med.
Jag såg några pålar och remmar. Vi kan säkert göra det.
Det har gått fem dagar. Det här är femte dagen.
Jag är hungrig.
- Lyft upp den. - Okej.
Som ny. Okej, vi behöver två bälten till.
- Titta! En radio. - Jag önskar det vore en sändare.
- Fungerar den? - Jag hör störningar.
Ge den till Antonio fort, innan han börjar skrika.
- Hinner vi klart innan skymningen? - Visst.
Jag hör något. Vi måste göra en antenn.
Var är flygplanen? Var är flygplanen?!
- Hur mår hon? - Jag vet inte. Hon sover.
Och hur mår du, Nando?
Jag? Bra. Oroa dig inte.
lnga helikoptrar ännu.
- Hon är döende. - Det kan du inte veta.
När hon dör, tänker jag klättra ut från de här jävla bergen,
tillbaka till min far, till mitt rum, och mitt hus.
- Hur? Du fryser ihjäl. - lnte om jag har nog med kläder.
Du svälter ihjäl.
Du kan inte bestiga ett berg med en chokladbit och lite vin.
Då skär jag kött från piloterna.
Det var trots allt de som försatte oss i knipa.
- Hur går det? - Okej. Du, då?
Bättre. Jag är inte på golvet längre.
- Nej. - Hur är det med ditt ben?
Jag vet inte.
Mina är illa däran.
Det ordnar sig.
Har du tittat på Albertos ben?
Ja.
Albertos ben är mycket värre än mina.
Alberto och du har problem, båda två.
Jag ska säga en sak, Roberto.
Jag heter Federico Aranda och jag ska tillbaka.
Alberto är i sämre form än jag. Vi måste hålla ett öga på honom.
Tyst! Tyst! Prata inte så där!
Jag sa bara...
- Säg det inte igen. - Vad händer?
Antonio hörde på radion att inga plan har sett oss. Ännu.
- Det verkar illa. - Håll tyst!
- Vi måste klättra, hitta stjärten. - Batterierna finns i stjärten.
Ni kan använda sändaren, kalla på hjälp.
Vi måste göra något. Vi kan inte svälta. l morgon klättrar vi.
- Hur långt är det kvar? - Kom igen!
- Jag kan inte! Jag måste andas.
Kom. En bit till.
Vi gör det! Just det.
Ta tag i mina fötter. Håll i dem!
- Jag har dig! - Håll i!
Dra upp mig! Dra upp mig!
Det var hemskt.
Lite syre vore bra.
Ja. Samma här.
Vi måste gå tillbaka.
Det här är svårare än jag trodde. Jag är så svag.
- Vet du vad Nando sa? - Vad då?
Han sa att om han blir för svag så äter han en av piloterna.
Du vet, för att de störtade planet.
Vi borde gå tillbaka. När solen går ner, blir det iskallt.
Piloten sa att vi nyss passerat Curico. Långt inne i Chile.
Var hittade du kartan?
- Jag hittade den. - Det har blivit en vetenskap.
Dalen öppnar sig bara österut. Den går djupare in i bergen.
Vägen ut är västerut. Västerut ligger Chile.
Bortom dessa berg ligger Chiles gröna dalar.
- Glöm det. - Alberto har en karta.
Det krävs mer än karta för att ta sig ut.
En liten kulle besegrade oss. Vem ska klara av berget, Stålmannen?
På den här höjden, utan mat, är vi utlämnade som kattungar.
Det säger jag redan nu.
Antingen räddas vi, eller så dör vi.
Tiden är inne. lnget mer skitsnack.
Vi måste be. Vi läser rosenkransbönen.
Jag tänker inte läsa rosenkransbönen. Jag är agnostiker.
Läs den inte, då. Se om Gud räddar dig.
Är det någon annan som vill kasta tärningen, så gör det!
Var hälsad Maria, du högt benådade. Herren är med dig.
Välsignad är du bland kvinnor
och välsignat det barn du bär inom dig.
Heliga Maria, Guds Moder,
be för oss syndare nu och i vår dödsstund. Amen.
Jag är ju inte Gud. Jag kan inte rädda er.
Jag kan inte vara ansvarig.
Jag försökte, för jag är kapten, men vem klarar det här?
Vem är så pass stark?
Var inte dum. Nej, du är inte Gud.
Ta inte på dig så mycket så känns det inte så hemskt.
Alla vet att du gjort mycket för att hålla ihop oss.
Jag kan inte hjälpa det. Jag tänker på min mor.
Jag tänker på mina barn. Det är samma sak för mig.
- Och du får se dem igen. - Jag vet det. Jag vet det.
Susana är död.
Min syster är död.
Jag är ledsen, Nando.
Hon får vara hos mig i natt, och i morgon tar jag ut henne.
DAG 9
Hon behöver inte sin kappa.
Jag kan inte fatta det, Roy.
Jag kan inte fatta det.
De har avbrutit sökandet. De har gett upp.
De tror att vi är döda.
Jag ska döda dig! Jag ska döda dig! Du lovade!
Vad försiggår?
Jag hörde det på radion. De har avblåst sökandet.
Upp. Vi måste berätta för de andra.
Jag kan inte. Det förintar allas hopp.
Varför är hopp så bra?
Daniel! Samla ihop alla.
Okej. Är alla här?
Ja, vi är här.
Hör på, jag har något att berätta.
Goda nyheter, de har avblåst sökandet.
Varför är det goda nyheter?
Det betyder att vi måste ta oss härifrån själva.
Vi får rädda oss själva. Chile ligger ju västerut.
- Just det. - Han är galen.
Det funkar aldrig. När vi hade klättrat hade vi inga krafter kvar.
- Det är sant. - För att ni inte hade nån mat.
Om sökandet har avblåsts, är vi ensamma och vi måste äta!
Äta vad?
- De döda? - Nej.
Han menar att vi ska äta de döda.
Just precis.
Vi borde äta de döda. Det måste vi klara av.
- Nando har rätt. - Jag fattar det inte!
Du också, Roberto? Ni snackar om att äta människor!
Jag pratar om att äta kött så att vi inte dör.
- Jag skulle aldrig klara det. - Det är äckligt.
Det är äckligt, än sen?
Om mitt sår behövde tvättas skulle du göra det fast det var äckligt.
Men jag skulle inte äta dig.
- Håll tyst! - Förlåt.
Tror du att vi har en själ som lämnar kroppen?
- Jag vet inte. Jag är ingen präst! - Okej.
- Jag vill inte prata om det. - Vi måste. Vi svälter.
Om själen försvinner är kroppen ett as.
Det här är början på slutet.
Det som ligger ute i snön är bara kött, Antonio. Mat.
Jag gör det inte. Hellre dör jag. Jag fruktar Guds dom.
Han satte oss här.
Kanske det, för att se vad vi gör, om vi förblir civiliserade.
- Gud bryr sig inte... - Hur i helvete vet du det?
Låt Tintin tala. Han säger aldrig någonting.
Jag har alltid trott att Gud vill att vi ska kämpa för att överleva.
- Till vilket pris som helst? - Nej.
Vi borde inte mörda oskyldiga för att leva.
Vad händer med vår oskuld om vi överlever som kannibaler?
- Förlåt, men jag kan inte. - Jag är med dig.
Jag kan nog inte. Hur ska vi kunna återvända till våra familjer?
Du kan komma tillbaka vid liv. Det föredrar de nog.
Är du beredd att gå ut och skära kött från en människa och äta det?
lngen av oss kan bestämma något sådant.
- Vi är ensamma här. - Vi kunde vara på månen.
Sådant här måste ha hänt förut, bland de första människorna.
Jag vet inte. Vi kan inte göra annat än att be.
Nå?
De tänker be. De bestämmer sig i morgon bitti.
Vad har vi gjort för att Gud ska be oss äta våra döda vänners kroppar?
Vad skulle de ha tänkt?
Jag vet inte.
- Jag kan inte sova. - Slösa inte med batteriet.
Jag vet att om jag dog
och min kropp hjälpte dig överleva, skulle jag vilja att den användes.
Om jag dör och du inte äter mig, kommer jag tillbaka och klår dig!
Den var bra.
Håll min hand och avlägg ett löfte. Den som dör går med på...
..att kroppen används som mat.
- Okej. - Jag lovar...
- Jag håller med. - Jag också.
- Jag är med... - Jag också.
Jag funderar.
Ja.
Kan ni lova att om ni äter mig,
så diskar ni tallrikarna?
Gud välsigne er alla.
- Hur är det med magen? - Bra.
Får jag se.
- Ser fint ut. - Jag sa ju det.
Du borde vara död.
- Vad tycker du, Tintin? - Att vi borde äta.
Om vi gör det här blir vi aldrig desamma igen.
Det är som nattvarden. Vi lever av deras död.
Folk kommer att förstå.
Den här kan vi skära med.
Okej. Ge mig den.
Det är svårt att skära.
Köttet är nästan fruset. Jag tänker äta den här biten.
Ta den här, någon.
Ta och ät den här. Kom igen!
Om jag har kött i magen, tänker jag göra någonting.
Var var du?
- Du tog väl inte av min syster? - Nej.
Det var inte en kvinna. Jag vet inte vem det var.
Hur äter de andra?
- En och en. - Bra.
Jag gör vad jag kan. Jag är stark när jag är stark.
När jag inte är det, är det din tur. Gud, vad vacker hon var.
Jävlar! Gick de utan mig?
Du kan inte gå förrän du ätit.
- De ska leta efter stjärten. - Batterierna! Till sändaren!
Jag ser dem inte längre.
Titta där!
l kväll ber vi för klättrarna, att de må återvända hit.
- Be du också, Fito. - Jag sa ju att jag är agnostiker.
Var hälsad Maria, du högt benådade. Herren är med dig.
Välsignad är du bland kvinnor, och välsignat det barn du bär inom dig...
Ät det här. Ät det!
Tror du att de klarar sig?
Nej. Som de var klädda...
Det var nog 35, 40 grader kallt i går. De är döda.
- Det är solen. - Nej, vi drömmer.
Va...?
Det är solen! Tack och lov!
Titta! Ett säte från planet!
Det är tungt. Hjälp mig!
Redo? Kör!
Han måste ha bränts.
Vad gör du?
Jag tar hans plånbok och saker till hans mor.
Det ligger fler där borta.
Det här förklarar de som saknades. Tre sammanlagt.
- Mina fötter börjar frysa. - Vi borde gå tillbaka.
Vill ni pröva en sak?
Varför luktar det så illa trots att du rengjort det?
Det är infektionen. Jag rengör det igen i kväll.
Se inte så moloken ut, Roberto. Lär dig av Alberto.
lngenting stoppar honom.
Jag har lämnat kyrkan i Rom för Utopia.
Kul för dig, Alberto.
Och jag heter Federico Aranda och jag kommer tillbaka.
Hur mår Federico?
Han har kallbrand, tror jag. Alberto har i alla fall det.
Titta här! Titta här!
Akta!
De dog inte, Roberto. Allt är möjligt.
Det fanns en del av vingen. Stjärten måste vara där uppe.
Planen är: Vi väljer ett lag som får leta efter stjärten.
- Jag går. - Jag också.
Vi ger laget de största ransonerna och de varmaste kläderna.
Om en vecka går vi och letar reda på batterierna till sändaren.
Det blir kallt där uppe. Jag kan inte göra om det.
lnte jag heller.
Jag behöver mer pengar.
Här.
Jag önskar att vi kunde ha eld varenda kväll,
och att någon köpte pizza.
- Jag betalar om du går. - Nej, jag betalar, du går.
Det känns som om Gud tagit hand om oss. Känner ni det? Ödet?
Jag har en känsla av ödet.
Jag vill att ni ska veta...
..att om jag dör har ni min tillåtelse...
Ni får äta mig.
Tänk om någon hörde det här!
Sätt dig, Antonio.
Coche, synd att du inte spelar cello!
- Va? - Jag har bestämt en sak.
- Vad då, raring? - Jag vill ha ett till barn.
Den här upplevelsen...har fått mig att känna livets mirakel.
Det är inte det, min kära. Det är att du inte äter något.
Om du inte äter, hur kan du då leva?
Du har rätt.
Jag ska äta lite. Jag gör det.
l morgon äter jag. Ja. l morgon äter jag...
Gud välsigne dig.
- Var är alla? - Jag vet inte.
Lys här borta.
Lavin!
Jag ser inte!
Är du oskadd? Vem är det?
Hjälp!
- Det är någon här! - Gräv, gräv!
Vänta!
Jag hämtar... Lilliana! Hjälp! För Guds skull, hjälp till med min fru!
Snälla, ta henne inte ifrån mig nu!
Han andas. Nando!
- Fortsätt att gräva. Snälla! - Gräv fram honom!
Dra! Dra ut honom!
Åtta döda. Åtta av oss är döda.
Vi kan inte gå ut. Det är snöstorm.
Får jag se.
Rafael fyller år i dag.
- Och? - Vi måste fira det.
Har den äran i dag
Har den äran, käre Rafael
Har den äran i dag
Önska något.
En önskan?
Jag önskar att det här vore över.
- Det snöar fortfarande. - Det är snöstorm.
Du kommer inte att tro det här.
- Vad? - Jag fyller år i dag.
Har den äran, käre Carlitos
Jag älskar er alla så mycket.
Har den äran i dag
Och min önskan...min önskan...
l kväll läser vi rosenkransbönen för de levande och för livet självt.
Att vi har överlevt en krasch, svält och en lavin.
Och i kväll, Fito, inga fler skämt. Du måste be med oss.
Jag tänker inte be den, Carlitos. Jag är agnostiker.
- Vad är det? - Gud, det är en till lavin!
Var hälsad Maria, du högt benådade. Herren är med dig.
Välsignad är du bland kvinnor, och välsignat det barn du bär inom dig.
Ljus.
God morgon, Carlitos.
God morgon, mina vänner. Vet ni vilken dag det är?
- Nej. Vad då? - Det är min fars födelsedag.
Min far är konstnär, han målar och är lite galen.
Och jag känner i mitt hjärta att jag får se honom igen.
- Känner ni det? - Vad?
Gud. Gud finns överallt i dag.
Här borta! Här är jag!
Här var de döda. De är under snön nu.
Det är det närmaste de kommer en begravning.
- Jag är orolig för Eduardo. - Varför det?
Han förlorar modet.
- När ska vi gå? - Den femtonde.
- Den femtonde har varit. - Den femtonde nästa månad.
Det är för lång tid kvar.
Vintern tar slut, nätterna blir kortare. Vi kan klara det.
- Varför gråter du? - Jag är så nära Gud.
lngen fara.
Så vackert.
Det är vackert.
Vakna, snälla.
Vakna, allihop.
Jag heter Federico Aranda, och jag måste berätta
att Alberto Antuna, en modig pojke, är död.
Han var 21 år gammal.
Skänk dem evig vila, O Herre.
Låt evigt ljus lysa över dem. Må de vila i frid. Amen.
DAG 50
- Det här borde räcka att äta. - Vi borde vänta några dagar till.
- Varför det? - Det blir varmare.
Jag väntade. Den 15:e och 16:e sa du att vädret var dåligt.
Jag har väntat på dig i fyra veckor. Ta packningen, nu går vi.
Okej.
Hur är det, Federico?
Bara bra, Nando. Lycka till på resan.
Tack. Jag hör att du vägrar äta, Javier.
Det är upp till dig om du vill härifrån.
Kanske...
Glöm din fru! Glöm henne! Minns dina barn, som lever!
Tänker du äta?
Jag ska äta.
Bra.
- Sköt om dig, Federico. Be för mig. - Jag ska.
Vi ska hitta stjärten och ta hit batterierna.
- Om ni inte gör det, då? - Då fortsätter vi.
- Vart? Genom bergen? - Vi hittar stjärten.
- Har du fått ur radion? - Nästan. Det är mycket sladdar.
- Vi ordnar det. - Eduardo, ser du de här?
- Små skor. - Små röda skor. Ta den här.
När de är ett par igen, får du åka hem. Okej?
Okej. Nu går vi!
Var lärde du dig om sändare?
Det gjorde jag inte. Jag hjälpte mina kusiner med deras stereor.
- Nu är jag radiomannen. - Våra liv hänger på det här.
Vem bad dig? Gör mig inte upprörd. Jag är nog emotionell som det är.
- Kom. Lämna honom i fred. - Vi går.
Vänta tills du ser... Ni kommer inte att tro det!
Choklad!
Tröjor!
Rena underkläder!
En serietidning som jag inte läst!
Tandkräm!
Delikat!
Det här är en bra historia.
Vi kanske borde fortsätta att gå i morgon.
Va? Vi tar tillbaka batterierna och sänder ett SOS. Det är allt.
Efter all den här tiden var stjärten bara tre timmar bort.
Vi kanske borde gå till Chile.
Va? Du snackar skit. Vi har ingen utrustning. Vi skulle dö.
Nej, vi går bara tillbaka med batterierna och sänder SOS.
Ett, två, tre...
Det där funkar aldrig.
- Jag vet inte. - Vi borde gå...
Jag tänker inte dö genom att gå in i bergen. Det är en dum...
Okej. Så här gör vi.
- Vi kan ta hit sändaren. - Vi kan inte koppla en sändare.
- Vi tar med oss Roy. - Jag vill inte gå.
- Vi kan inget om radiosändare. - lnte jag heller!
Jag vet inte vad sladdarna är! Jag kopplade bara en stereo!
- Vi hade en bruksanvisning. - Du ska gå!
Ta det, du. Du är smartare än jag!
Jag vill inte gå upp i snön. Jag vill inte gå!
Hur långt är det kvar? Vi har gått långt!
Jag har ju inga krafter kvar. Jag känner mig sjuk och vek.
- Jag önskar att han höll käften. - Det var din idé.
- Försiktigt! - Förlåt.
Bränn något annat.
Snart blir det mörkt. Jag lindar den här runt benen för att bli varm.
- Tusan också! - Det var du.
Varför slutar ni inte? Vi gör upp eld.
Tintin, vi gör upp eld.
Det här fungerade. Jag har det varmt och skönt.
- Vad ska vi göra? - Laga radion.
- Om vi inte kan det, då? - Det kommer inte att gå.
- Jo, men inte tack vare dig! - Jag sa aldrig...!
Om det inte fungerar, vad gör vi då? Tintin?
Jag vet inte. Vad ni två än bestämmer.
Mister Schweiz!
- Om radion inte fungerar... - Jag klättrar inte över bergen!
Då går jag utan dig.
Du dör. Du fryser ihjäl.
Nej då. Det finns nog av det här för att tillverka en sovsäck.
GÅ UPP 18 LEVER FORTFARANDE
Titta här! Titta.
Se på den kakan.
Går vi åt rätt håll?
Jag tror det.
- Kom igen! - Jag kan inte!
- Du vet att du kan! - Lämna mig!
Vi måste fortsätta! Om vi blir fast i mörkret så dör vi.
- Fortsätt! - Men Roy, då?
Fortsätt. Jag tar Roy till planet!
- Jag sa att vintern inte är över. - Lämna mig!
- Kom igen! - Jag kan inte gå.
Jag kan inte bära dig. Du dödar oss båda två.
Jag kan inte!
Vad menar du med det? Din lilla skit!
Du kan inte säga att du inte kan! Res dig upp och gå tio steg.
- Res dig upp och gå! - Okej!
Det är de!
- Fungerade radion? - Nej.
- Var är Nando? - Jag vet inte.
Kom igen! Kom igen!
- Här! - Tack.
Såg ni honom inte? Federico är död!
DAG 61
- Det duger inte. - Vad menar du med det?
Försök att sova.
- Han mår inte bra. - Vad är det med honom?
Är du förvånad? Hur länge kan man leva så här?
Carlitos säger att sovsäcken är klar.
- Nej. - Jo. Vi måste gå.
Vi dog nästan i stormen. Vintern är inte förbi. Hör på.
Du har viljan, men jag har hjärnan.
Vänta tills sovsäcken är färdig.
- Sovsäcken är färdig! - Det är den inte!
Rafael är död.
Det är dags att gå, Roberto. lnnan vi blir som djur.
Okej.
Jag har kvar skon!
Jag har kvar min.
- Gud vare med dig. Du klarar dig. - Tack.
- Vänta! - Carlitos, låt dem gå.
Jag glömde att säga att jag drömde i går. Det var en föraning.
Jag såg gröna fält och blommor. Jag kände doften av gräs.
Er expedition kommer att lyckas.
Glöm inte pizzan!
Här.
Det ser ut som en bra plats att slå läger på, där uppe.
Jag tror att det här är toppen.
- Det kanske leder någonstans. - Var försiktig.
Hjälp, snälla!
Du ramlar också!
Håll i dig! Ge mig remmen!
Jag hjälper dig. Håll i dig nu!
Håll fast!
Har du mig?
Håll i dig! Jag har dig!
Fort!
- Har du mig? - Ja.
- Skynda dig! - Håll i dig!
Dra upp mig!
Ta tag i mig. Dra upp dig själv, över mig!
Vad tror ni? Ska vi försöka åt andra hållet?
- Är du redo, Roberto? - Ser du linjen där?
- Det är en väg. - Jag ser ingenting.
Ser du den, Tintin?
Jag ser en linje. Jag vet inte om det är en väg.
- Vi borde vända om. - Vända om?
Ja. Berget är för högt.
- Vad gör vi om vi vänder? - Vi går till vägen.
- Det kanske är en, kanske inte. - Jag har bäst syn. Det är en väg.
- Jag vänder. - Jag fortsätter.
- Vad tänker du göra, Tintin? - Jag vet inte.
Vi lämnar sakerna med dig och går upp på berget och tittar.
- Väntar du på oss, Roberto? - Okej.
Sedan går jag tillbaka.
Jag kommer att se en dal, en flod.
Jag kommer att se gröna träd och kullar.
Gå tillbaka och hämta Canessa. Säg att allt ordnar sig.
Säg åt honom att komma och se det med egna ögon.
- Nando är uppe på toppen. - Tog du dig dit?
Nej, men han säger att det är enastående.
Jag måste vila.
Berg! Bara berg.
Det är ute med oss!
Det är helt ute med oss!
Nej, det är det inte.
Någonstans mellan dessa berg, finns det en grön dal.
Ser du de bergen? Det är ingen snö på dem.
De är nog 8 mil härifrån. Tror du att du kan gå 8 mil?
- Om vi måste, så gör vi det. - Jag kan inte.
- Jo, det kan du. - Jag kan inte.
Jag är inte lika stark som du.
Vet du varför vi överlevt så länge? l 70 dagar?
Hur vi tog oss upp hit? Vet du hur det kommer sig?
Det är omöjligt. Det är omöjligt och vi klarade det.
Jag vet.
Jag är stolt över att vara människa en dag som denna - levande!
Att jag levde och fick se det,
och fick se det på en sådan plats, insupa det!
Jag älskar dig! Titta!
Det är fantastiskt.
Det är Gud.
Jag ska bära oss över varje sten, jag svär. Jag svär.
Vi hämtar Tintin. Vi skickar honom till planet och tar hans ranson.
Ser du? Ser du var solen kommer att gå ner?
Det är västerut.
Och västerut ligger Chiles gröna dalar.
Vi kommer att dö. Vet du det?
Kanske. Men om vi dör, så dör vi gående.
Lycka till!
Vi ska åka hem!
Och vi blev räddade.
Nando och Canessa korsade Anderna och vi räddades.
Senare återvände en grupp och begravde kropparna.
De byggde ett slags stenaltare vid graven,
och över det satte de ett järnkors.
Jag har inget mer att säga.
En väldig upplevelse förde oss samman.
Denna film är tillägnad de 29 människor som dog på berget,
och de 16 som överlevde.