Приветстваме те, о, тъга! Нека тържествуваме в скръбта.
В отчаянието ще ликуваме и смъртта ще отпразнуваме.
Най-обични мои...
Добра работа, Нещо!
-Гомес? -Да, кара миа!
Имам чудесна новина. Чакам бебе. Всеки момент.
-Как са контракциите? -На 15 секунди.
Нетърпима ли е болката? Мъчително ли е, мила моя?
Мама целуна татко, ангелите казаха на щъркела,
той долетя от небето и остави един диамант под зелево листенце,
-и диамантът се превърна в бебче. -И нашите ще си имат бебе.
Но тяхното е от секс.
Напъвайте, г-жо Адамс!
Форцепс!
-Искате ли обезболяващо? -Не, благодаря.
Попитайте децата.
Кара миа!
Мон шер.
Г-жо Адамс, бебето...
-Момче е. -Момиче е.
-Казвай! -Какво е, татко?
Адамс!
НОВОТО СЕМЕЙСТВО АДАМС
Имам изненада за теб, любов моя. Дано ти хареса.
Гомес, тук е толкова тъмно, потискащо и мрачно!
-За нашето бебе! -Направо мечта!
Ела, кара миа!
Люлката на Адамс.
Добре дошъл, сине мой!
-Не може да е истина. -Всеки го знае.
Когато се роди бебе, едно от другите деца умира.
-Традиция. Един от нас е обречен. -Кой?
Едно момче им стига.
-Има очите на баща ми. -Извади това от устата му, Гомес.
Бебе у дома! Крайно време беше! Пухчо!
Видя ли го?
Истинско дяволче!
Бебето тежи 5 килограма, а гюлето -10.
-Кое ще падне първо? -Още сме на дроби.
-Как мислиш? -Гюлето?
Много добре. А кое ще подскочи?
-Бебето? -Има един начин да разберем.
Едно, две, три...
-Каква прекрасна вечер! -Вали ли?
-Кара миа? -О, небеса!
-Деца, защо мразите бебето? -Не го мразим.
-Само искаме да си играем. -С главата му.
Мислите ли, че обичаме бебето повече от вас?
Мислите ли, че щом имаме бебе, едно от другите деца ще умре?
-Да. -Това не е вярно.
-Вече не. -Децата се ревнуват взаимно.
Помниш ли какви бяхме ние? Мразех те!
Презирах те!
Веднъж го душих, докато припадна. После го държаха на респиратор.
А аз го вързах за едно дърво и му извадих четири зъба.
Докато спеше, му отворих черепа и му изтръгнах мозъка!
Така ли?
Братленце!
Братко!
Виждате ли, деца?
"ОСОБНЯЦИТЕ И ЖЕНИТЕ, КОИТО ГИ ОТБЯГВАТ"
Смърт на враговете на републиката!
Справедливостта възтържествува!
Доведи злодея!
Ти предаде народа на Франция! Ти си въплъщение на злото!
-Признаваш ли се за виновен? -Признавам се.
Признава се доброволно. Присъдата е смърт.
Екзекуторе, сложете го на гилотината.
Едно, две...
-Какво правите, деца? -Играем си.
Три.
Горко на републиката.
Каква прелест!
Полунощ, пълнолуние, ухае на смърт!
Толкова време мина...
-Хайде! -Ами дръж го здраво!
Пропусна.
-Дръж. -Не го искам!
Една къща, три деца, толкова много прозорци.
За теб се тревожа, любима.
-Толкова стрес, грижи... -Ще се справя.
Не съм по-различна от всички жени, които искат всичко от живота.
Бих искала само малко време,
за да открия силите на мрака и да участвам в адските сборища.
-Нищо повече. -Така да бъде, мила. Така е редно.
Но как?
Деца, аз съм новата бавачка.
Ние сме загрижени за околната среда.
Днес ще говорим как се предотвратяват горски пожари.
Да се предотвратяват ли?
Деца, от вас ми дойде дотук!
Отговорете ми на един въпрос!
-Къде е бебето? -Коя част ви интересува?
Здравейте, дечица. Аз съм куклата Поли.
Хайде да си подредим стаята.
Здравей, Поли.
Ще си подредя стаята, ако ми дадеш безсмъртната си душа.
Имението на семейство Адамс? О, колко е старо!
И голямо.
-Деби Джелински от агенцията. -От агенцията?
Казаха, че няма кого да пратят. Предложиха ми доберман.
Изненада! Не бях в града. Вие майчето ли сте?
-Аз съм г-жа Адамс. -Харесвам роклята ви.
-Толкова е тясна. -Благодаря.
Мисля, че си намерихме бавачка.
-Г-ца Джелински. -Деб.
-Не е ли убиец на женски сърца? -Оправдан!
Ще ви покажа препоръките си, за да видите, че не съм серийна убийца.
-Знаем. -Много сте млада.
Добре дошли у дома.
Имаме камбанария, блато, тъмница...
-Кабелна телевизия? -Разбира се.
-Това ли е захарчето? -О, това е бебето ни.
Толкова е сладко! Как се казва?
Много трудно го избрахме. Прегледахме всички традиционни имена.
-Луцифер. -Мао.
После се осъзнахме. Нещо семпло и подходящо за дете.
Пуберт.
Харесва ми. Много порочно. Може ли?
-Роклята ви запалима ли е? -Ваксинирани ли сте против бяс?
Обожавам бебенца!
Идва ми да ги стискам, докато се задушат!
Здравей, Пуберт! Обичам те!
Деца, това е г-ца Джелински, новата бавачка. Какво ще кажем?
Страхувай се! Много се страхувай.
Я виж ти! Вие двамката и новото бебче.
-Не е лесно, нали? -Не.
Сигурно понякога ви се иска да сте си само двамата.
-Най-много. -Спокойно.
Всичко ще се оправи.
Прекрасни са!
-Нещо, престани! -То те харесва.
Аз съм добра с ръцете си.
Какво прекрасно семейство!
Но не съм се запознала с всички.
-Брат ми. -Не може да бъде!
Фестър, ела тук. Той е много срамежлив.
Фестър, това е г-ца Джелински, новата бавачка.
-Къде ги намирате тия мъже? -Виреят на влага.
Нямам търпение да почна работа. Още утре!
Защо не тази вечер?
Лека нощ, Деби.
Ако имаш нужда от нещо, викай.
-Сладка е, нали? -Съвършена!
О, Фестър, аз съм щастливец.
Някой ден ще изпиташ радостта да имаш деца
и да плащаш на някого да ги гледа.
-Не трябва ли първо да се оженя? -Още си дете!
Има време, ще срещнеш някое специално момиче.
-Такова, дето няма да те съди. -Как ми се ще!
Ах, ти, палавнико!
Какво е това?
Мама.
Най-ужасните неразкрити престъпления в Америка.
Тази вечер ще разследваме
делото на Урсула,
Кармен
и Нейдин.
Три жени, свързани с едно общо... Убийство!
Това е една и съща жена, известна като Черната вдовица.
Тя се омъжва и убива.
Открива богати, самотни мъже,
спечелва доверието и любовта им, накрая се омъжва за тях
и в първата брачна нощ ги убива, като инсценира нещастен случай.
След погребението изчезва с парите им, но те свършват бързо
и Черната вдовица тръгва на лов! За пари и за любов...
Тя променя външността си и се укрива от властите от години.
Коя е тя? И къде ли ще се появи отново с вид на самата невинност?
Можем само да кажем: ергени, отваряйте си очите!
Фестър, Пехотата на Адамс
Тази сутрин няма да ни има.
Ето най-важните номера - на полицията, пожарната и моргата.
Фестър, тръгвай.
-Доскоро, Фестър. -Кажи довиждане на Деби.
Приятно прекарване!
Фестър Адамс... Леле, леле!
Акции и облигации,
активи...
авоари в злато...
ценности в сейфове...
Каква странна къща!
Силно течение става. Не е подходящо място за деца.
В никакъв случай.
-Не мърдай, нагло хлапе! -Той не е нагло хлапе.
Разбира се, че не е. Той е сладко малко бебе.
Да го знаеш.
Ние се приготвяме за разходка. Ще дойдеш ли с нас?
-Ти бавачка ли си? -Що за въпрос?
-Защо си дошла? -За да се грижа за вас.
-За всички ви. -Особено за чичо.
Не биваше да ви казвам. Заклех се да не ги издавам.
Малките ангелчета... Цяла сутрин за това бърборят.
Само че се боят да питат. Да не си мислите, че не ви обичат.
-Горкичките...Странна молба! -Ужасен съм.
Сърчицата им примират за това, а вие сте загрижени родители...
-Какво ще правим? -Как да им откажем?
Не им казвайте нищо, направо ги пратете.
Те ще отричат, но го искат от все сърце.
Миличките...
Летен лагер!
ЛЕТЕН ЛАГЕР "ЧИПУА"
Лагер Чипуа. Колко сладко!
-Какво е Чипуа? -Стара индианска дума.
Означава "сираче".
Чист въздух, ухае на борови иглички...
Уенсди, погледни другите дечица.
Луничките им, блесналите очички, дружелюбните им усмивки.
-Помогни им. -Здравей, аз съм Аманда Бъкман.
Защо си облечена така?
Как съм облечена?
Като за погребение.
-Да не би някой да е умрял? -Има време.
Здравейте. Дон Бъкман. Не е ли прекрасно това място?
Приемат само специални деца, много талантливи.
Нашата Аманда взе два класа за една година. А момченцето ви?
Повтаря.
Много ни харесва Чипуа. Аманда все за тук говореше.
Изцяло ѝ обновихме гардероба.
А малката госпожичка?
Уенсди е в тази възраст, когато само едно ѝ е в главата.
-Момчета ли? -Убийства.
Внимание! Слушайте, всички!
-Аз съм Гари Грейнджър. -А аз -Беки Мартин-Грейнджър.
Ние сме управителите на Чипуа,
лагера за привилегировани деца!
Дошли сме тук, за да учим,
да растем и да се забавляваме!
Това са най-големите привилегии!
-Мамо, тук няма да ми хареса. -Как си се изпоцапал!
-Остави го на мира, Телма. -Не мога да дишам!
-Не се прегърбвай и се усмихни. -Затова постоянно е болен.
-Не се заяждай с мен... -Ти започна!
Няма нищо общо с алергиите.
Ти си виновна.
-Поемаш ли си въздух? -Не се прегърбвай!
Всички на бала се обърнаха към Пепеляшка.
"Коя е тази красавица?", се питаха те.
Дори принцът я забеляза.
"Коя си ти?", попита той.
"Казвам се Пепеляшка", отвърна тя.
"А кой е този мъж до купата пунш?"
Този очарователен мъж,
този сексапилен мъж,
от който потръпвам под корсажа...
Този плешив мъж...
-Тя ще ме подлуди. -Кой?
Деби, дори името ѝ...
Не е ли прекрасно? Напомня ми за винил и химикали!
-Нима, Фестър? Нима се случи? -Не знам...Мисля, че да.
Години наред ви наблюдавам с Мортиша
през прозорци, врати, ключалки... Толкова се радвах за вас.
Но и ви завиждах, да си призная.
-Мечтаех някой да ме обича. -Имаш Нещо.
Знам. Но не е достатъчно!
Искам крака, лакти, глава!
Два крака ли?
Да я поканя ли на вечеря?
А ако откаже? А ако приеме?
Ако се съгласи, ти и Мортиша ще дойдете ли?
Разбира се.
Спасяване!
Може да не сте велики плувци, но дайте всичко от себе си!
Ще получите сертификат!
Да видим първите спасители! Аманда и Уенсди.
-Това ли ти е банският? -Това ли ти е обратната захапка?
Една от вас ще е жертвата, а другата ще е спасителят.
-Аз ще съм жертва! -До края на живота си.
-Искам да стана актриса. -Браво на теб.
Аманда, скочи във водата, влез навътре и почни да се давиш.
Помощ, давя се!
Умирам!
Не мога да плувам.
Любимият ни ресторант. Идваме тук от години.
-Периодично му сменят фасона. -Прекрасен е!
Нали, Фестър?
Стара френска традиция - да си споделите хляба.
Фестър е закърмен с европейската култура.
-Говори 12 езика...перфектно.
Да, първо го взех за европеец.
-Наистина ли? -Да!
Но аз се бях изкъпал.
Фестър е прекрасен човек, но е много срамежлив.
Но дали ме харесва изобщо?
Разбира се, затова повърна.
Така ли показва чувствата си към жените?
Не, само към теб.
-Дали ѝ стана неприятно? -Никак даже. Тя те обожава.
Винаги обърквам нещата.
Как го правиш, Гомес?
Как мога да съм като теб?
-Толкова...галантен! -Ухажвай я, обожавай я.
Накарай я да се почувства най-прекрасното създание!
-И това е всичко?! -Върнахме се... напудрени.
Върхът на съвършенството.
Ние сме най-щастливите братя.
Не заслужаваме това великолепие, това излъчване...
Точно така!
Трябваше да си хванем две грозници.
Тогава призракът казал...
"Ще те преследвам завинаги!"
Уенсди, трябва ти да довършиш.
-Много е тъпо. -Е, ако не можеш...
На следната нощ призракът се върнал и
казал на лагерниците:
"Вие не вярвате в мен, но аз ще докажа силата си!"
И когато те се събудили на другата сутрин,
носовете им били обърнати навътре!
-О, Фестър, сигурно ме мразиш. -Какво?
Ти си светски човек.
-А аз само те отегчавам. -Никога!
Преди да продължим,
трябва да ти призная нещо.
Аз съм девствена.
Какво е това "девствен"?
Човек, неизпитал физическа любов.
С друг човек ли?
Деби, и аз ще ти призная нещо.
-И аз съм девствен. -Ти?!
С твоя неотразим чар!
-Жените трябва да те преследват! -Само детективите.
Винаги съм мечтала да срещна
някой недокоснат,
някой чист като теб.
Ще го срещнеш!
И като го срещна, мечтая
да изчакаме първата брачна нощ,
за да отдадем един другиму
върховната жертва.
Козел ли?
Досега мислех, че е невъзможно. Но, Фестър Адамс...
Аз те обичам!
Наистина ли?
Моля те, разкрий ми чувствата си!
Обичам те! Обожавам те! Бих сторил всичко за теб!
Ще си платя!
-Погледни го! -Колко е спокоен...
Като гледах Фестър и Деби,
стисках палци, надявах се...
-Аз се молех. -Нека се влюбят!
-Нека открият щастието! -Да си осиновят дете.
Гомес, Мортиша! Голяма новина!
-Стана истинско чудо! -Обривът е изчезнал?
Сгоден съм!
-Този пръстен... -Бе на мама. Погребахме я с него.
Поща! Адамс!
-О, не! -Какво?
-Нямам думи. -Лоши новини ли?
Най-ужасното събитие в човешката история.
-Чичо Фестър ще се жени. -Чудесна новина!
-За кого? -За бавачката.
Я се скрий. Това е направо отвратително.
-Сигурно е много мила дама. -Ужасно!
Цялото им семейство са жертви на медицински експеримент.
-Като някакви изроди са. -Какво каза?
Лагерници! Прегърнете се!
Уенсди?
Пъгсли?
-Какво ви притеснява прегръдката? -Ние не се прегръщаме.
-Срамежливи дечица. -Не сме срамежливи, а заразни.
Усещам някакво търкане тук, съвсем не в духа на Чипуа.
Нищо не е станало. Трябват им само приятели, веселба
и един ден в Хижата на хармонията.
Оправи ми деня!
-Колко трябва да останем тук? -Докато се пречупим.
Приятен ден.
-За какво те пратиха тук? -Не исках да яздя кон.
Само за това?
-Не исках да правя къща за птици. -Защо?
-Исках да чета. -Я стига, очилатко.
МАЙКЪЛ ДЖЕКСЪН "Излекувай света"
-Бързо! -Идвам.
Чакайте ме! Внимаваите! Тетанус.
Ето ги! Видях как избягаха.
-Деца, какво сте замислили? -Трябва да идем у дома. Важно е.
По-важно от летния лагер?
По-важно от приятелството? От споделените мигове?
Джоел Гликър, изненадан съм.
Трябва да си ида, имам алергия.
-Към слънцето и чистия въздух? -Да.
Трябва да бъдат наказани. Накажете ги!
Ние не сме тук да наказваме, а да вдъхновяваме.
Деца, знаете ли от какво имат нужда нашите приятели?
Знаете ли какво може да промени тъжния им живот?
Какво?
Кумбая, мили боже, кумбая
Запозна ли се с всички, Деби?
-Това е нашата бъдеща снаха! -Добре дошли в рода ни.
За мен влизането в клана Адамс бе нещо невероятно!
Запозна ли се със съпруга ми? Братовчеда То?
Толкова сме щастливи.
Скоро след раждането на Пуберт
и ние дадохме своя принос!
-Какво! -Нищо не съм казала.
Не, така се казва бебчето. Какво. Акушерката го измисли.
-Истинско бижу! -Даже искаха да го купят.
Той е един весел и добър човек.
И никой не може да го отрече.
Вие сте най-прекрасното семейство.
Чудесно парти!
А сега изненадата!
Горкото момиче...
Вътре ли беше, преди да я сготвиш?
Е, такъв е животът!
-Наистина ли си алергичен? -Към почти всичко.
-Не може да бъде. -Не мога да ям млечни продукти,
да нося вълнени дрехи и да пия вода с флуор.
Знаеш ли какво ще стане, ако мама използва омекотител?
-Какво? -Ще умра.
-Къде си? -До скелета.
Получих бележката ти в пържолата ми.
-Трябва да те питам нещо. -Какво?
Вярваш ли, че злото съществува?
Да не си видяла майка ми?
Чичо ми Фестър ще се жени за жена в бяла униформа.
-Рентгеноложка? -Бавачка.
Трябва да отида на сватбата. Искаш ли да дойдеш?
-Като на среща ли? -Не.
С удоволствие.
Аз, Фестър Адамс, декларирам
вечната си любов.
Винаги ще те боготворя.
Ще отдавам всеки миг
само и единствено на щастието ти.
От този миг съм твой вечен и безпомощен роб.
Много мило.
Да.
-Ще живеете прекрасно заедно. -Да, знам.
Ела, скъпа. Да видим следващата булка.
Хванах го!
Не, аз го хванах!
-Сега трябва да се омъжиш. -Не е задължително.
Поздравления!
Приятно пътуване!
Най-важният елемент за успешен меден месец на Хаваите
е романтичната музика.
Поръчах тази касета от "Тайм Лайф".
5000 от най-романтичните мелодии в света.
-Великолепна е! Как се казва?
Номер 438.
-Обичаш ли романтиката? -Харесва ми засега.
Аз обожавам романтиката.
-Колко ме обичаш, Фестър? -С цялата си душа!
-Би ли сторил всичко за мен? -Всичко!
-Би ли умрял за мен? -Да!
Заклеваш ли се?
Бонбонче...
Кифличке!
Любима, знам, че се притесняваш. Аз също.
Разстроена съм.
Заради това във ваната?
-Беше битова злополука. -Знам.
-Нищо ми няма. -Знам.
Повече не го мисли. Не се страхувай.
И за мен е толкова ново, колкото и за теб.
-Наистина ли не си правил секс? -Никога.
Може би това, което правим сега, е секс?
Ще го направим като Гомес и Мортиша.
Представи си, че сме в спалнята ми.
Баба е долу, Лърч е на вратата.
Боже мой.
Какво има? От какво се нуждаеш?
Само от теб, любими.
-Наистина ли? -Фестър, готова съм.
-Само една подробност... -Без кикотене.
-Без играчки. -И...
След като се любим, повече никога да не виждаш семейството си.
-Какво? -Иначе няма да ти се насладя.
-Няма да ти се отдам изцяло. -Ако не забравя семейството си?
Ако мисля за тях,
няма да получа...сещаш се какво.
-Съвсем никога? -Не ме ли обичаш?
-Обожавам те! -Не ме ли желаеш?
Никога?
Жребецо...
ВОДКА
Странно, че Фестър и Деби не са се обадили.
Мина цяла седмица. Нали, мъниче?
Погледни го. Малко е попрекалил на приема.
Коктейл "Кучешки косъм".
-Чудесно, Аманда. -Благодаря.
Следващият.
"Скъпи Уенсди и Пъгсли, обичам ви много,
но повече няма да се видим."
Гликър, стреляй!
Почти успя.
"Когато пораснете и се сблъскате със самотата, ще разберете.
С обич: чичо Фестър."
-Той е мъртъв. -Давай.
Американски плешив орел!
-Те не са ли изчезнал вид? -Вече да.
-Катафалката. Къде е трупът? -Ето го.
-Но той е жив! -На мен ли го казваш?
Фестър, ще сме заедно известно време...
-Цял живот, кара миа! -Какво?!
Мон шер!
-Говори на английски! -Кифличка!
Ако искаш да излизам с теб, трябва да направиш някои промени.
ДЕБИ 1
Внимавайте с мебелите!
Поръчвала съм ги от каталог!
Фестър, веднага ела тук!
-Сърби ме. -Не я пипай.
-Тия дрехи дали са в стила ми? -Естествено, че не. Това е целта.
-Къде да го сложим? -В будоара. И внимавайте.
-Аз съм съпругът ѝ. Дай целувка. -Дай 20 долара.
Внимавайте! Полилеят ми в стил кралица Ана!
"На Хаваите е прекрасно. Бих искал да сте тук.
Може никога вече да не се видим. Послепис: Поздрави от Деби."
Не разбирам. Седмици наред ни дума, а сега -това!
Лягай си, любими. Не е нищо сериозно.
Да не съм го засегнал с нещо? Защо брат ми ме презира?
-Той те обожава. -Бих сторил всичко за него.
Бих си извадил очите собственоръчно!
Бих пълзял по корем по въглени
и натрошени стъкла!
-Какво чакаш? -Да не би Фестър да е полудял?
След медения месец
настъпва такъв етап.
-Не помниш ли медения ни месец? -Онова славно пътешествие.
-Без дрехи... -Без грижи...
Без оцелели.
Кара миа.
Желаеш ли ме след толкова години?
-Старата топка и веригата? -Винаги!
Ще ги донеса.
Лагерници, остават две седмици до празника ни. Какво значи това?
-Чисти хижи. -Моделиране с глина.
И канута, канута, канута!
Да се размърдаме! Чака ни много веселба!
Виж какво имам: "Шизофреници и серийни убийци".
Почти цялата поредица. Липсва ми само Джак Изкормвача.
-Погледнете - Черната вдовица. -Прилича на Деби.
ЧЕРНАТА ВДОВИЦА
Поне трима богати съпрузи, всички мъртви.
-Ще ти я разменя. -За какво?
За Ейми Фишър.
Всяка година завършваме със специална програма.
-Музика и стихове на... -Гари Грейнджър.
Тази година ще ви изненадам с нещо наистина вълнуващо.
Моят поздрав по случай Деня на благодарността.
Дълго мислихме коя от вас ще е подходящата малка актриса
за главната роля на Сара Милър, красивата и добра богомолка.
Накрая избрахме...
Аманда Бъкман!
Мен?
За нейни другарчета: Дженифър,
Лили, Тифани, Мишел и Мелиса.
Не всички могат да са звезди.
Да не забравяме малките лагерници
Мордохай, Янг, Естер,
Консуела, Ъруин и...
Как се произнасяше... Джамил...Джама...
-Джамал. -Както и да е.
За второстепенната,
но важна роля на Покахонтас,
познайте кого избрахме?
Малката тъмнокоса аутсайдерка...
Уенсди Адамс!
Искаме да видим Деби и Фестър.
-Г-жа Деби! -Дебра!
-Гомес, къде сме? -Познато ми изглежда.
А, да, портите на ада!
-Добре дошли у дома. -Може ли да видя брат си?
Той не желае да те види. Никой от вас, нито това.
-Защо? -Защото е влюбен.
-Тъне в екстаз и ви мрази. -Но защо?
Защото сте му навирали в очите голямата си любов.
Третирали сте го като дете. Аз го направих мъж.
-Искам да го чуя от устата му. -Устата му е заета.
-Искаш ли да говориш с тия? -Деби...
-Не! Махайте се! -Това не е брат ми!
Ти си го превърнала в роб.
Държиш го с любовна магия.
Това говори добре за теб. Но нека все пак да го видим!
-Не си го и помисляйте. -Ти стигна далеч.
Омъжи се за Фестър. Унищожи духа му, отне го от нас.
Това мога да ти простя. Но, Деби...
-Какво? -Пастелните цветове...
Напуснете дома ми веднага!
Само да ми се появите още веднъж,
ще ви пратя в затвора за опит за гостуване. Нали, Феси?
Луксор, нексор, гърми и изгори!
-Какво прави тя? -Малко проклятие. Приятен ден.
Искам справедливост! Някаква се омъжи за брат ми!
-Заведе го в Хаваите! -Я стига!
Купиха си луксозна къща, в която се отдават на бурни страсти.
-Мразя такива истории. -Арестувайте я!
-Кого? -Деби, изкусителката!
-Съпругата на брат ми! -Кои сте вие и какво искате?
Г-н полицай, почнете разследване!
Мисля, че имат...Буик!
Вървете си по живо, по здраво. Не ме карайте да звъня в цирка.
Светът да не се е побъркал?
Брат ми е пленник на страстта!
Бе ми отказана справедливост! Няма да се предам!
На небосвода ще изгрея и ще ги завладея!
Казвам се Гомес Адамс! Виждал съм Злото!
Виждал съм самия Ужас!
Виждал съм страшните изчадия,
които пируват в мрака с човешки души!
-Те сега са на лагер. -Виждал съм всичко това!
Но до днес
не бях виждал...
-Вас! -Заключете го. Веднага!
ПАСПОРТНА СЛУЖБА
Следващият!
Искам да си подновя паспорта. Скоро напускам страната.
-Сама ли ще пътувате? -Да, ще овдовея.
Честит Ден на пуйката!
Край на глада!
Когато чуеш богомолците да казват: "Честит Ден на пуйката",
Честит Ден на пуйката!
Да ядем като индианци,
Като на Деня на Бастилията на Деня на пуйката!
Аманда, я се виж! Та ти си прекрасна!
Най-красивото богомолче.
Погледни я, Гари!
-Ето ги. -Бяха на телефона.
-Обаждахме се на ФБР. -Чичо им е в беда.
-А вие закъсняхте за репетиция! -Не искам да участвам.
-Да не реализирам мечтата си? -Творбата ви е анти-изкуство.
Липсва ѝ структура, оригиналност и трите единства на Аристотел.
Млада госпожице, уморява ме липсата на съпричастност у вас.
Лагерници, имам чудесна идея!
Уенсди, Пъгсли и Джоел никога
не се проявяват в духа на Чипуа.
Това се отнася и за други от малките им другарчета.
Тъжно, нали?
И това не ни харесва?
Не ни ли се иска да пукнат?
Не ни се иска!
Но знаете ли какво ще направим? Ще им дадем един добър урок!
Ще им покажем, че всеки един, дори да е смотан, дебел или блед,
може да се забавлява!
-Независимо дали иска, или не! -Какво ще правите с нас?
Ето какво ви е нужно. "Бамби".
-"Ласи се прибира у дома". -"Малката русалка".
-Престанете. -Та той е още дете.
Спокойно, ще се измъкнем.
Но това е Дисни!
Е, добър вечер.
-Имате ли нещо да ни кажете? -Да.
И какво е то?
-Не съм весело момиче. -Това вече го знаем.
-Но искам да бъда. -Нима?
Искам да се усмихвам, да пея
и танцувам, и да бъда Покахонтас.
Мила, наистина ли го искаш?
-Не е ли прекрасна? -Страх ме е от нея!
Не влизайте! Нещо му има!
Бебчето ми!
Абракадабра
сим салабим!
ужасни болести!
Изчезнете яко дим!
Много е упорит. При котки действа.
-Какво ще правим? -Няма ли надежда?
Ето, в 18-а глава. "Обладаване при децата".
Той е обладан?!
"Признаци: коренна промяна в облика и характера.
-Промяната бива и безвъзвратна." -Тия златни къдри?
-Тия розови бузки? -И тази усмивка!
"Промените често се дължат на сътресения в семейството,
-раздели..." -Фестър!
Детето знае, че нещо не е наред. Ако Фестър не се върне,
-ще му се появят и трапчинки. -Не в този дом!
Може да остане такъв завинаги!
Може да стане...адвокат!
-Не желая да те слушам! -Или ортодонт!
Мамо, престани!
Дори президент!
Моля те, умолявам те! Вземи мен!
Всяко лято ние празнуваме едно значимо събитие в историята.
Тази година ще изобразим най-важния ден,
Деня на благодарността.
Празникът на царевицата, най-американското житно растение,
празник на вкусната пуйка и... братството.
И така, бялото месо и черното месо!
ПУЙКАТА НА ИМЕ БРАТСТВО
Гари Грейнджър "Пуйка на име братство"
Изяжте ни, че всеки бърза да ни схруска!
Изяжте ни, ние сме най-вкусната закуска!
Ръката на фермера се потруди и докато мигнем, ни погуби.
Черен, бял, червен, нас всеки люби.
Бързо кълките ни откъснете и в устата ги пъхнете!
-Изяжте ме! -Със сос или на грил.
Изяжте ме!
Някога бяхме домашни любимци, сега сме мезето за винце.
Няма да останем дълго пресни,
затуй изяжте ни, преди да свършим с тия песни.
Изяжте ни, преди да свършим с тия песни.
Благодаря. Такава нелепа трагедия!
Ангелче, излизам за малко.
Забравих шампанското.
Да, имаме триседмичен юбилей. Аз ще отида.
Ти достатъчно работиш.
Ще ти оставя подаръка на масата.
Да не го отвориш!
Моля те, моля те, кажи ми! Какво е?
-Да не е...нашийник? -Няма да познаеш.
-Да не е плюшено кученце? -Потрай малко.
-Бомба е! -Какво?
Познах. Изчакай рождения ми ден.
Дай да те погледна.
Искам да те запомня такъв.
-Какъв? -Богат. Ще ти липсвам ли?
-Ще се върнеш веднага, нали? -Разбира се.
Радост е, че поканихме индианците
на празничната ни трапеза.
Помнете, че тези диваци са ни гости.
Не бива да се изненадваме от странните им обичаи.
Те нямат нашите привилегии -
прекрасните ни училища,
библиотеките, пълни с книги, шампоана...
Здравейте, аз съм Покахонтас.
-Индианка. -Ясно.
Аз съм Бягащата мечка, сгоден
за Покахонтас...в пиесата.
Летен лагер за 20 000 долара... Той трябваше да е Рокфелер.
Носим ви специален дар за пиршеството.
Аз съм пуйка. Убийте ме.
Колко съобразително!
Вие сте цивилизовани като нас,
но нямате обувки и фамилно име.
Заповядайте на трапезата ни, първобитни приятели.
Благодаря ти, Сара Милър. Ти си прекрасна.
Косата ти е с цвета на слънцето, а кожата ти - като мляко.
-Всички те обичат. -Стига! Сядай.
Не можем да разчупим хляба с вас.
Беки, какво става?
Вие ни отнехте земята, която по право ни принадлежи.
След години народът ми ще е принуден да живее в резервати.
Докато твоят народ пие коктейли,
ние ще продаваме гривни до пътя.
Докато вие играете голф и похапвате ордьоври,
ние ще страдаме и западаме.
Говорихме с нашите богове и те ни казаха:
"Не вярвайте на богмолците. Особено на Сара Милър."
Гари, тя обърка репликите!
Затова реших да те скалпирам
и да опожаря селището ви.
-Деца, лагерници! -Съсипахте ми текста!
-Той е индивидуалист. -Но все пак му трябват приятели.
Такива приятели ли?
Извинете, но...
БЕНЗИН
Спрете ги!
Направете нещо!
Мачо, мачо мъж!
Опипай мускулите ми!
Трябва да съм мачо мъж!
Мачо, мачо мъж!
Трябва да съм мачо!
-Колко е часът, Хорхе? -6:25.
Трябва да си вървя.
Чакайте ме тук, имам годишнина. Ще се върна след малко.
-Съпругът ти е голям късметлия. -Не ме урочасвай!
Мачо, мачо мъж!
Трябва да съм мачо мъж!
Наздраве!
Но, господин полицай,
съпругът ми бе вътре!
Честита годишнина, Деби!
Помощ, помощ...
Скъпа, купи ли шампанско?
Не мърдай!
Котенце?
Исках да прилича на нещастен случай,
но ти не ми даде възможност.
Какво имаш предвид?
Искам да умреш и да получа парите ти.
Но...не ме ли обичаш?
Това "не" ли е?
Да те обичам ли? Ти си кошмар!
Ти не си за брак, а за лабораторно изследване!
Никоя нормална жена не би те обикнала!
Нещо!
Ще пипна и теб, и малката ти ръчичка!
-Хайде! -Не. Ще се върна за останалите.
-Много си смел. -Искам и да погледам пожара.
-Ти върви да спасиш чичо си. -Може никога вече да не се видим.
Стихиите ни разделят - Гари, Деби, седми клас...
Никога няма да те забравя. Образ като теб...
-Винаги ще помним тоя ден. -И това.
-Какво е то? -Скобите на Аманда.
-Карам миа. -Мон шер.
Хайде!
ДЕБИ 2
Дайте път!
Махнете се от пътя ми!
КОТКАТА С ШАПКА
"Погледнахме и ето, влезе той.
Погледнахме и ето, влезе той.
С котка в шапката..."
Харесва ли ти това?
Не мога да повярвам, собственото ми дете!
"Знам, че вали и слънце не грее,
но можем да пеем и да се смеем."
О, не! Той е жив...
Бързо! Гомес!
Люлей се леко,
сладка колеснице.
Ела и заведи ме у дома.
Люлей се леко
Детето ми е тежко болно, съпругът ми умира.
Какво ще правя, мамо?
Поне имаш черен тоалет!
-Гомес! -Фестър!
-Къде е Фестър? -Тук е, любими.
Ето ме, Гомес. Опитах се да съм различен.
Живях в позор и в предградие!
Но ти си роб на Деби, ти си нейната играчка.
Ти си господин Деби.
Аз съм Адамс!
-Чичо Фестър! -Деца!
Пратихте ни на лагер.
Там ни караха да пеем.
Скъпото ми семейство!
Как ми липсвахте всички!
Цялото семейство е отново заедно.
-Три поколения... над земята. -Роднини!
Не искам да наранявам никого.
Мразя оръжието, бомбите и електрическите столове.
Но понякога хората не слушат,
затова се налага да използвам, злополучни убеждения.
Моите родители - Шарън и Дейв. Щедри, внимателни...
Нима?
Исках само Барби балерина
за рождения си ден.
Бях едва на десет години. И знаете ли какво ми купиха?
Малибу Барби!
-Какъв кошмар! -Какъв позор!
Аз не исках такава кукла! Не беше в стила ми!
Аз бях балерина! Фина и грациозна...
Трябваше да бъдат наказани.
Първият ми съпруг - сърдечният хирург.
-Вечно трансплантации, операции! -А твоите потребности?
"Вечерята се отменя, Деби. Папата е простинал."
Брадва... Ах, спомени, спомени.
Вторият ми съпруг - сенаторът. Обичаше щата и страната.
-Ами Деби? -"Няма да купим нов Мерцедес,
трябва да пазим поведение." Така ли? Пази си здравето.
Последният ми съпруг. Покойният ми съпруг... Фестър.
-Глупакът. -Трупът.
И възхитителното му семейство.
Вие ме приехте като своя.
Но някой от вас обичаше ли ме истински?
Ръце?
Да, аз убивах. Обезобразявах.
Унищожавах един след друг невинни хора.
Но аз не съм ли човек?
Нима аз не копнея, не страдам и не пазарувам?
Нима не заслужавам любов?
И бижута?
Адио, мон шер!
Адиос, кара миа!
Деби, пусни ги! Вземи мен и парите ми!
-Аз заслужавам да умра. -Съжалявам.
Сбогом на всички.
-Пожелайте ми успех. -Успех!
СЛЕД ИЗВЕСТНО ВРЕМЕ
Парти за рождения ми ден! Колко мило!
Как съм могъл да пренебрегна всичко това?
-С какво съм го заменил? -С удоволствията на плътта.
Чичо Фестър, липсва ли ти Деби?
Понякога, особено нощем.
Спомням си как ми казваше:
"Фестър, върви си в стаята!"
Закъсняхме ли?
-Не, тъкмо започваме! -Дано нямате нищо против.
Доведохме гостенка. Новата ни бавачка - Деменция.
-Какво красиво име! -Означава "лудост".
Аз се казвам Фестър. Означава "гной".
Наздраве!
За славните мистерии на живота!
За всичко, което свързва семейството!
За щастието, веселбата и кървавите убийства!
За скъпите ни приятели!
За новите ни приятели!
За младите!
-Как изглеждам? -Обезпокоително.
-За страстта! -За рая.
-За болката. -За нощта...
Път за момчето с тортата!
Нещо, на теб се пада честта!
Какво интересно семейство имаш.
Вашите толкова се обичат.
Уенсди, дали някой ден
ще се ожениш и ще имаш деца?
Не.
Но ако срещнеш мъж, който те обожава?
Който би сторил всичко за теб, би ти станал роб?
Какво ще направиш?
Ще го съжаля.
ДЕБИ ДЖЕЛИНСКИ АДАМС Съпруга и психопатка
-Горката Деби...Беше много болна.
-Не беше болна, а тъпа.
-Какво искаш да кажеш? -Ако поискам да убия мъжа си,
-ще го направя изискано. -Как?
Ще го изплаша до смърт.
Не би го сторила.
Много съжаляваме, Деби.
Желаем ти само най-доброто.
Филмът е базиран на героите, създадени от Чарлз Адамс.