VELKOMMEN TIL TWIN PEAKS Befolkning 51201
Kort sagt er det det samme uhyre, som dræbte Laura. Mere fanpost.
O'et under Maddys ringfingernegl.
Hun havde pelstotter i højre hånd.
- Hvilken slags pels? - Polarræv.
Der var formaldehyd på totterne.
Jeg ringer. Leland kan få fat i Maddys familie.
Lad være. Jeg skal bruge et døgn. Til at afslutte det her.
Cooper.
En observation.
Jeg ved ikke, hvor det peger hen.
Men den eneste med koordinaterne på det her sted er dig.
Søg det indblik, du måtte behøve, stå alene på vulkanens rand og gør dit.
Men find uhyret, før det bider til igen.
Jeg aner ikke, hvor jeg skal begynde.
Du er på sporet, men behøver ikke at vide, hvor det ender. Følg det.
Jeg troede, du aldrig ville komme.
Jeg var ude at køre. Motoren lød som tusind sangere.
- Hvad sang de om? - Hvad tror du?
Om i går? Jeg kunne synge om i går.
Jeg har noget til dig.
Luk op.
Åh James...
Jeg var usikker på størrelsen. Pigen i forretningen havde kæmpehænder.
Men jeg tør vædde på...
- Perfekt. - James...
Jeg synes, vi skal være sammen altid.
- Gør du? - Hvis det er i orden med dig.
Det er perfekt.
- Hvilket fjerkræ er de æg fra? - Siger vi, vi ikke kan lide dem?
- Jeg frygter at sluge en tegnestift. - Kan du aldrig sige noget pænt, mor?
Jeg har prøvet. Jeg har virkelig prøvet.
Men intet er godt nok.
Korrektion. Intet, jeg gør, er godt nok til dig.
Det passer ikke. Menukortet er da præsentabelt. Det var en vits.
Jeg har et forslag.
Hvis du vil servere en uforglemmelig omelet, -
- så prøv med kalvepølse og morkler.
Tak. Nu skal jeg plukke champignons.
- Hvad sagde du? - Ikke noget.
Davs, Donna. Davs, James.
Hvad sagde du?
- Det er fransk. - Ja. Sig det.
Hvad sker der, Donna?
- Kender du mrs. Tremond? - Mrs. hvem?
- Hendes søn sagde sådan til mig. - Det var mr. Smith.
- Harold? - Han efterlod et selvmordsbrev.
Det betyder, "jeg er en ensom sjæl."
Jeg må finde agent Cooper.
Hvad sker der?
Mrs. Tremond fortalte mig om Harold Smith.
Hendes barnebarn sagde sådan til mig.
De samme ord som i Harold Smiths brev.
Måske har han sagt det til Harold.
Nej. Harolds verden var i hans ord. Brevet må have været et budskab.
Alt fører tilbage hertil.
Hun er gammel. Det kan vare lidt, hvis barnebarnet ikke er her.
- Kan jeg hjælpe? - Er mrs. Tremond hjemme?
- Jeg er mrs. Tremond. - Så må jeg have talt med Deres mor.
Hun døde for tre år siden. Jeg bor her alene.
Nej. Jeg har talt med hende. Hendes barnebarn var her også.
- Jamen, jeg har ingen børn. - De var her begge to.
- Vi må hellere gå, Donna. - Donna Hayward?
- Ja. - Lige et øjeblik.
- Jeg har aldrig set hende før. - Har du ikke leveret mad her?
Dagen efter at arme Harold døde, lå det i posten.
Jeg ville have afleveret det. Det er til Dem.
Tak.
- Det er Harolds håndskrift. - Luk det op.
Det er Lauras dagbog. En side fra dagbogen.
Læs højt.
"22. februar. I nat havde jeg den mærkeligste drøm.
Jeg var i et rødt værelse sammen med en lille mand i rødt -
- og en gammel mand i en stol. Jeg prøvede at tale med ham.
Jeg ville fortælle, hvem Bob er. Jeg troede, han kunne hjælpe mig.
Men ordene kom langsomt og lød sære.
Det var frustrerende at prøve at tale.
Jeg gik hen til den gamle mand.
Så lænede jeg mig frem og hviskede hemmeligheden.
Nogen må standse Bob.
Bob er kun bange for ét menneske, fortalte han mig engang.
En mand ved navn Mike.
Mon det var Mike i min drøm?
Selv om det kun var en drøm, håber jeg, han hørte mig.
Ingen i den rigtige verden ville tro mig.
23. februar. Det er i aften, jeg dør.
Det ved jeg, jeg må, for kun sådan kan jeg holde Bob væk.
Kun sådan, jeg kan rive ham væk.
Jeg ved, han vil have mig. Jeg kan mærke hans glød.
Men dør jeg, kan han ikke skade mig mere."
Laura og jeg havde den samme drøm.
- Det er umuligt. - Ja.
Følg Donna hjem. Jeg må tale med Gerard.
Han er dehydreret. Vejrtrækningen er besværet. Han skal have medicinen.
- Mike, du må tale til mig. - Dét der kan slå ham ihjel.
Bob har myrdet igen.
Der er noget, jeg må vide. Hjælp mig.
Bob var i min drøm. Laura Palmer var der. Og du også.
Og Laura drømte om mig, natten før hun døde. Den samme drøm.
Jeg må have låst op for det. Svaret er inde i mig.
Da Bob og jeg myrdede sammen...
Det var et ideelt forhold.
Appetit... Tilfredshed.
- En gylden cirkel. - En gylden cirkel...
En ring. Min ring.
- Jeg gav kæmpen min ring. - Vi kender til ham her.
- Så han findes? - Lige så meget, som jeg findes.
Han kan hjælpe dig med at finde Bob.
- Hvordan? - Du må be' ham først.
Hvordan gør jeg?
Du har alle de nødvendige spor.
Svaret er ikke her, min ven.
- Svaret er her. - Det forstår jeg ikke.
Så stort et ansvar.
Jeg kender dig.
Mælken bliver kold.
Men den bliver varmere nu.
"Bliver varmere nu."
Du skal notere alt i de skuffer. Alt.
Coop, vi har hans telefonopringninger. Se her.
Den nat, Laura døde. Opringningen, Leland fortalte om.
- Ben ringede til hende herfra. - En hvid ræv.
Ja. Hvid, død og udstoppet. Maddy var her.
Jeg tror, Ben slog hende ihjel her og tog hende med til vandfaldet.
Han slog Laura ihjel og derpå Maddy.
Madeleine Ferguson døde i forgårs nat mellem 22 og midnat.
Det passer. Vi anholdt først Ben efter midnat.
Det er det tætteste, jeg kan komme.
Ben Hornes blodprøve.
Om et øjeblik er den parat. Jeg justerer sensorerne.
Hvis ikke sprinklerne skal være overfølsomme, skal det være sådan.
Jeg vil tale om vores barn.
- Måske. - Måske hvad?
Måske er det vores barn. Måske er det ikke.
Dick? Du godeste, er han faren?
Jeg troede først, det var dig.
Men så sagde du, du ingen sædceller havde.
Så troede jeg, det var Dick. Men nu siger du, du har sædceller igen.
Så muligheden må være 50-50.
Hvor skal du hen, Andy?
Hvad skal du?
Hvem ringer du til?
Jeg skal tale med Victor Tremayne. Ja, jeg venter.
Du gør ham ikke noget, vel?
Tremayne, det er Brennan. Andy Brennan.
Vi må tale sammen. Hvis du altså ikke har for travlt.
Tojamura-san. Det var da pænt af dig at komme.
- Du er i fængsel. - Ja, jo...
Det er kun noget midlertidigt.
Vi har papirer, der skal underskrives.
Ghostwood-kontrakterne.
Tojamura-san...
Jeg er bange for, at der er en lille hage.
- En hage? - Problemer. Nogle er juridiske.
Jeg kan ikke underskrive Ghostwood-aftalen lige nu.
Så giver du mig mine fem millioner dollars igen.
Jeg vil give dig pengene igen. Jeg vil underskrive kontrakterne.
Tojamura-san... Som du kan se, -
- sidder jeg i fængsel. På grund af falske anklager.
Men min bror, det unge geni, leder efter en bedre advokat.
Og indtil retfærdigheden sker fyldest, -
- indtil jeg formår at indånde den luft, frie mænd indånder, -
- beder jeg om din forståelse.
Det her er min sjæls lange, mørke nat.
Tidspunktet, hvor jeg bør søge -
- den lille, indre, blafrende flamme.
Tilgiv mig. Følelserne har overvældet mig.
- Catherine? - Benjamin Horne.
Du er en slimet, lille rotte.
Og jeg agter at gøre resten af dit ynkelige liv til helvede på jorden.
Åh Catherine!
Åh Gud! Du er kommet.
Åh Catherine. Catherine, Catherine. Fortæl sherif Truman -
- om den nat, vi tilbragte sammen. Den nat, hvor Laura blev slået ihjel.
Skal jeg trygle? Skal jeg? For det vil jeg.
Overlader du Ghostwood og savværket til mig?
På stedet.
En klog forklædning, Catherine. Genial.
Underskrevet...
...attesteret og afleveret.
Og så fortæller du sheriffen det, ikke? Fortæl ham det.
- Det skal jeg overveje. - Catherine. Vent lidt.
Det er dog sandheden.
Vi har brugt hele vores voksenliv på at lyve for hinanden.
Hvorfor ødelægge det med sandhed?
Catherine.
Catherine!
Donna. Hvor er jeg glad for, at du kiggede ind.
Det er så længe siden, vi har haft tid til at snakke.
Må jeg hente dig et glas limonade?
Ellers tak. Jeg har kun et øjeblik.
Det er til Maddy. Et bånd med en sang, James og vi lavede.
Det er sødt af dig. Hun har fortalt om det.
Det havde været en dejlig oplevelse.
Hvis De kan sende det til hende, ville jeg være glad.
Det er intet problem.
- Er der noget galt? - Nej.
Brillerne.
- Lauras. Maddy gav mig dem. - Jeg synes nok, de virkede bekendt.
Mr. Palmer, ved De, at man har fundet Lauras hemmelige dagbog?
Dagbog? Ja, de fjernede den fra hendes værelse.
Nej, ikke den, politiet fandt. Hun havde en anden.
- Jeg vidste intet om den. Gjorde De? - Nej.
Hun gav den til en Harold Smith. Han begik selvmord for nogle dage siden.
- Politiet fandt den i hans hjem. - Du godeste.
Det anede jeg ikke.
Gid jeg vidste, hvad der stod. Jeg tænker hele tiden på Laura.
Undskyld mig.
Hallo? Dav, Beth. Hvordan går det?
Nej, ikke siden i går.
Klart. Jeg fulgte selv Maddy til busterminalen.
Jeg... Jeg er sikker på, at der er en fornuftig forklaring.
Ja, selvfølgelig. Jeg ringer straks. Lige med det samme. Farvel, Beth.
- Maddy? - Højst besynderligt.
- Hun er ikke kommet hjem. - Åh Gud.
Du skal ikke være bekymret, Donna.
Nu henter jeg noget limonade.
Så sætter vi os, tænker over det og løser problemet.
Sammen.
Jeg vidste, at hun ventede os.
Jeg var nok egoistisk. Jeg troede, vi kunne ses når som helst.
Du tager det alt for tungt.
Jeg er sikker på, at hun har det fint.
Jeg ved, hvad der kan helbrede dig.
Det er meget enkelt, og hjælper altid på mig.
Må vi få denne dans?
Bliv dér.
- Ja, Harry? - Vi har brug for din hjælp.
- Hvad drejer det sig om? - Der er begået endnu et mord.
Jeg kan ikke sige hvorfor eller hvordan, men vi har brug for dig.
Klart. Jeg henter lige min frakke.
Maddy...
Hvad er der i vejen?
- Maddy. - Hvad med hende?
Hun er død. Det er den samme, som slog Laura ihjel.
Mr. Palmer blev ringet op af hendes mor, der sagde, hun ikke var kommet.
Og så kom sherif Truman for at tale med ham.
- Vi kunne have hjulpet hende. - Hvordan?
Det ved jeg ikke.
- Det her går ikke. - Hvad mener du?
Mener du os?
- Jeg må videre. - Det er ikke vores fejl.
Det er lige meget. Intet, vi gør, betyder noget. Intet ændrer sig.
Det spiller ingen rolle, om vi er glade, og resten går ad helvede til.
Du må ikke gå, James.
Du må ikke gå fra mig.
Dav, Harry.
- Dav, Leland. - Hvad skal vi her, agent Cooper?
- Skal vi mødes med nogen? - Ja.
- Morderen? - Jeg ved det ikke. Muligvis.
Det var godt, du kom, Ed. Alle bedes hjælpe med at rydde lokalet.
Der skal være en stor, tom flade i midten.
Hil, hil alle her.
Bobby, kør Leo derhen. Og vær helt stille. Er du med?
Gør dig nyttig, Hawk.
For to dage siden blev en ung kvinde myrdet -
- af den person, som jeg mener var skyld i Laura Palmers død.
Jeg har grund til at tro, at drabsmanden er her i lokalet.
Jeg bruger det meste af min tid på at finde enkle svar på svære spørgsmål.
I jagten på Lauras morder har jeg brugt FBls retningslinjer, -
- deduktive teknikker, tibetanske metoder, instinkt og held.
Men nu har jeg brug for noget nyt, -
- som vi af mangel på bedre udtryk kalder "magi".
Skal vi brumme? Måske en tibetansk messe?
Jeg synes, det går forrygende. Ikke?
- Hvad nu? - Det er jeg ikke helt sikker på.
Der mangler nogen.
Undskyld.
Major Briggs. Til tiden.
Jeg var på vej hjem, da denne venlige herre gjorde tegn -
- og spurgte, om jeg kunne køre ham herhen.
Det tyggegummi kender jeg. Det tyggede jeg som dreng.
Det var bare mit yndlingstyggegummi.
Det tyggegummi, De kan lide, kommer tilbage med stil.
Min far...
...slog mig ihjel.
Ben Horne, jeg beder Dem om at følge med hen på sherifkontoret.
De vil måske have Leland Palmer med som Deres advokat.
Vi tager ham med ned til afhøring.
- Agent Cooper, bliver han sigtet? - Ja.
Så vil jeg godt indlede forhandling om kaution snarest.
Han kommer i retten.
Harry...
Det skal nok gå alt sammen.
Tag Ben med op og løslad ham.
- Leland? - Det er ikke Leland.
- Hvordan vidste du det? - Laura fortalte mig det i sin drøm.
- Vi får brug for stærkere beviser. - Hvad med en tilståelse?
Du har ret til en advokat. Har du ikke råd til en, får du en beskikket.
Nå ja, jeg går ud fra, at du vil spørge ham om noget.
Slog du Laura Palmer ihjel?
- Det er et ja. - Hvad med Madeleine Ferguson?
- Hvad tror du selv? - Jeg spørger. Svar.
Hold da op, jo, jeg tror på sin vis, det var mig. Jeg har noget med knive.
Ligesom det med dig i Pittsburgh dengang. Ikke, Cooper?
Åh Leland. Leland, Leland.
Du har været et godt transportmedie. Jeg har nydt turen.
Men nu er han svag og hullet.
Det er ved at være tid til at drage til Buffalo.
- Ved Leland, hvad du har gjort? - Leland er som et vildfarent barn.
Med et stor hul, hvor hans samvittighed engang var.
Og når jeg forsvinder, trækker jeg i udløserlinen, -
- og så skal I holde øje med Leland. Hold øje. Men ikke så længe.
Jeg har set nok.
Dick... Vil du godt gå med?
Altså, det bliver sådan her. Jeg beholder den lille.
Det står ikke til diskussion.
- Jaså. - Ti stille. Lad hende tale ud.
Har du ild?
Nej.
- Hvad sagde du? - Der er kun én måde at ordne det på.
Man er i stand til at fastslå farens blodtype.
Det kan være dig. Eller det kan være dig.
Testen bliver først lavet, når barnet er født.
Og jeg forventer, at I to gentlemen samarbejder.
Som du vil, Lucy. Det er dit barn.
Tak.
Ben Hornes blodprøve. Forkert type. Svaret lå der lige fra begyndelsen.
Hvad lavede den lille mand i min drøm?
- Han dansede. - Efter Lauras død dansede Leland.
Vi fik at vide, at morderen Bob var gråhåret.
Da Leland dræbte Jacques, blev hans hår gråt.
Leland fortalte, at hans barndoms nabo var en gråhåret mr. Robertson.
Mike sagde, at dem, Bob tog plads i, var hans børn.
Robertson, søn af Robert.
Bogstaverne under neglene. R, O, B, T. Bob stavede sit navn.
Signaturen på et dæmonisk selvportræt.
- Hvorfor myrde hende? - Laura skrev om Bob i sin dagbog.
Leland fandt den. Han vidste, hun var på sporet.
Det var Leland, der ringede til Laura fra Ben Hornes kontor den nat.
Han var den tredje uden for Jacques vindue.
Han førte pigerne til togvognen. Det var hans blod, ikke Ben Hornes.
- Hvorfor slog han Maddy ihjel? - Hun mindede ham måske om Laura.
Maddy skulle hjem, og måske ville han opleve det en gang til.
Eller måske forstod hun, at Bob var morderen.
Ham her Bob findes ikke vel? Det er Leland, der er tosset, ikke?
Gennem fortids fremtiders mørke længes troldmanden efter at se.
Man synger ud mellem to verdener, ild, vær min følgesvend.
Jeg indfanger jer med dødens taske.
I tror måske, jeg er vanvittig. Men jeg lover jer, jeg dræber igen.
Harry, hurtigt!
Nøglen!
Leland!
Harry... Leland!
Ring efter en ambulance.
Åh Gud, Laura.
Jeg slog hende ihjel. Åh Gud, jeg slog min datter ihjel.
Jeg vidste det ikke. Tilgiv mig, Laura. Tilgiv mig.
- Åh Gud. - Så. Sådan.
Jeg var bare en dreng. Jeg så ham i drømme.
Han sagde, han ville lege.
Han åbnede mig, og jeg bød ham ind, og han kom ind i mig.
- Kom han ind? - Da han var inde, vidste jeg intet.
Og da han var væk, huskede jeg intet.
Han fik mig til at gøre ting, forfærdelige ting.
Han sagde, han ville have liv. Han ville have andre.
Andre, som de kunne udnytte, som de havde udnyttet mig.
- Som Laura? - Hende ville de have.
De ville have Laura, men hun var stærk.
Hun kæmpede imod. Hun ville ikke lade dem komme ind.
Åh Gud. De fik mig til at myrde Teresa.
Og de... De sagde, at hvis jeg ikke gav dem Laura, -
- ville de også få mig til at slå hende ihjel.
Men hun ville ikke lade dem komme ind.
Hun sagde, hun hellere ville dø.
Og de fik mig til at myrde hende.
Åh Gud, se i nåde til mig.
Hvad har jeg gjort? Hvad har jeg gjort?
Åh Gud, jeg elsker hende.
Jeg elskede hende af hele mit hjerte.
Min engel, tilgiv mig.
Leland.
Leland, tiden er inde til, at du søger stien.
Din sjæl har sat dig ansigt til ansigt med det klare lys.
Og du skal nu opleve det i virkeligheden.
Hvor alting er som tomrummet og den skyfri himmel.
Og det nøgne, pletfri intellekt er som et gennemsigtigt vakuum -
- uden omkreds, uden centrum.
Leland, kend dig selv i dette øjeblik.
Og hvil sådan.
Se efter lyset, Leland.
- Find lyset. - Jeg ser det.
Ind i lyset, Leland. Ind i lyset.
Jeg ser... hende.
Hun er der.
- Ind i lyset, Leland. - Hun er smuk.
- Ind i lyset. - Laura...
Vær ikke bange.
- Han var rablende sindssyg. - Tror du?
Folk så jo Bob.
De så ham i syner. Laura, Maddy, Sarah Palmer.
Der er mere mellem himmel og jord, end vi drømmer om.
Amen.
Jeg har levet i skovene her det meste af mit liv.
Og jeg har oplevet sære ting, men det her er i særklasse og svært at tro.
Tanken om at en mand ville voldtage og myrde sin datter...
- Er den mere trøstende? - Nej.
En ondskab så uhyrlig i den her smukke verden.
Spiller årsagen så i sidste ende nogen rolle?
Ja. For det er vores opgave at standse det.
Måske er det bare, hvad Bob er.
Ondskaben, mennesker udøver.
Måske er det lige meget, hvad vi kalder det.
Måske ikke.
Men hvis han fandtes, hvis han var her, og vi fik fat i ham, -
- og han slap væk, hvor er Bob så nu?