Už je to dávno.
Ještě občas slýchám jejich hlasy v Sallyině lese.
Byl tam Billy, Steve, Tommy...
a ten velký kluk z naší ulice, Joey.
Joey Walsh.
Mým nejlepším kamarádem byl Timmy Burns. Bydlel dva bloky od nás.
Les se pro nás stával bojištěm...
a my jsme snili, jak se jednou staneme dospělými.
- Slyšels to? - Co?
Jdeme, Timmy! Dělej!
Poběž, Majore.
Někde tu musí být, Ronnie. Dávej pozor.
Musíš zůstat tady dole.
Běž.
Hele, tamhle jsou!
Zlikviduj je!
- Jsi mrtvej a víš to. - Ne, nejsem.
Ronnie je mrtvej!
Ne, nejsem!
Podívej na starostu.
Donno, vrať se ke mně.
Uhněte.
Kluci, nechte toho.
Stevie Boyer dal právě Mary Barnettový prstýnek. Věřila bys tomu?
Tamhle.
Pojď sem.
Uhněte.
Co je to? Petarda?
Co je to s tebou?
- To je nuda. - Jo, hrozná.
Hele, tati, ti vojáci.
Všechno nejlepší, Ronnie Kovici.
- To je pro mě? - Jo. Rozbal to.
To je od tebe hezké, Donno. Poděkuj, Ronnie.
Díky, Donno, ale tos nemusela.
Půjdeš večer do lesa? Bude tam ohňostroj.
- Bude to paráda. - Tak jo.
Co je to? Tak už to rozbal.
Nech ho.
Krásná.
Ta je parádní, Ronnie. Sáhni si.
Vypadáš jako Mickey Mantle.
Ta čepice mu ale sluší, co?
Ano. Je to můj malý vlastenec.
Chytej.
Pojď si pro ni!
- Líbilo se ti to? - Nevím.
Podívej, kolik udělám kliků.
Jó, paráda!
Do toho, Ronnie.
Běž, Ronnie, běž.
Běž, Ronnie, to zvládneš.
To je můj kluk!
Ronnie, dokázals to.
Senzace.
Tommy, Ronnie, pojďte,
nebo o to přijdete!
Michelle, Barbaro, tohle musíte vidět.
Ne jako výzva chopit se zbraní, ač zbraně potřebujeme,
ale výzva nést břímě dlouhého, bezútěšného boje,
boje proti společným nepřátelům lidstva:
tyranii, chudobě, nemocím a samotné válce.
Jestli přijdeš pozdě, slízneš si to.
V dlouhé historii světa
bylo jen několika málo generacím dáno
hájit svobodu...
- Hele, prezident Kennedy. - No jo.
- Je tak hezkej. - Této odpovědnosti se nevyhýbám,
ale vítám ji.
Předejme toto poselství,
tuto pochodeň
nové generaci Američanů,
narozených v tomto století.
Nechť každý národ ví,
že zaplatíme jakoukoli cenu,
poneseme jakékoli břímě,
podpoříme jakékoli přátele
a postavíme se jakémukoli nepříteli,
abychom ubránili svobodu.
Ronnie, tuhle v noci se mi zdálo,
že jsi mluvil k velkému davu jako on.
Stejně jako on.
A říkal jsi úžasné věci.
A tak se, mí spoluobčané,
neptejte, co může vlast udělat pro vás,
ale co vy můžete udělat pro vlast.
Tak. Musíš se vyprostit.
Musíš se vyprostit.
Poval ho.
Teď šplh po laně.
Jedeme, jedeme!
Ručkovat. Nedržte se nohama lana.
No tak, baby, teď slezte.
To lano je jako život.
Popadněte ho a držte se ho. Další!
Musíte na to tvrdě!
- Slyšíte? - Ano, pane.
Chci vás vidět na mistrovství.
- Chcete to taky? - Ano, pane!
Nahoru! Hlavu vzhůru!
Hlavu vzhůru! Slyšíte mě?
Hlavu vzhůru, vy srabi!
Myslete na to mistrovství!
Jestli chcete vyhrát, musíte trpět!
Chcete být nejlepší? Vítězství něco stojí.
Stojí oběti! Oběti, pánové.
Susanne, nedělej si úkoly u stolu, prosím tě.
Ne, Tommy, až po večeři.
Tati, můžu s tebou jít...
Náš budoucí šampion.
Promiň, že jdu pozdě.
Rýži máš na sporáku a čerstvé ovoce v lednici.
- Nechci. - To je přece tvoje dieta, ne?
Už jsem ti to říkal, mami. Musím do soboty shodit kilo a půl.
Tommy, tvůj bratr dře,
protože chce být nejlepší.
Ať vyhrajete, nebo prohrajete. Ve škole, ve sportu, v životě,
jen když se budete snažit. Na tom Bohu záleží.
Vítěz nebo poražený, na tom nesejde. Budeme ho milovat dál.
- Můžu jít k sobě do pokoje? - Jistě.
Bože, děkujeme ti za jídlo na našem stole.
Ve jménu Otce, Syna a Ducha svatého. Amen.
Tati, Jimmy mi vzal panenku.
- Jdi do postele, já ti ji přinesu. - Nenávidím ho.
Jdi do postele.
- Nic jsem jí nevzal. - Kam jsi dal své sestře tu panenku?
Jackie? Proč není Jackie v posteli?
Klid. Pojď, jdeme spát.
Kdes to vzal?
Co děláš v mým pokoji?
Nezamlouvej to.
- Časopis Playboy ti doma... - Mám ho od Stevieho.
- Mám ho tu kvůli... - Máš nečisté myšlenky.
Bůh tě za to potrestá.
Ještě jsem ho ani neviděl, jasný?
Půjdeš hezky ke zpovědi. Řekneš to otci McKennovi.
Tenhle sprostý časopis už doma nechci. Odnes ho.
- Co se stalo? - Nic.
Jak, nic? Co se stalo?
Nic, tati. Jasný?
Jste za čárou, kluci, vraťte se.
Kovici, vrať se do kruhu.
Kovici, za čáru.
No tak, Kovici, vrať se. Jdeme.
Ukaž trochu výbušnosti.
Neztrácej čas.
Seš dobrej, Ronnie. Jen tak dál.
Začněte znovu.
Slezte ze žíněnky.
Na něj!
Přechod. 2:3.
Červený, bod! Nerozhodně.
Znovu na start.
Vstaň, drž si ho od těla.
Nenech se porazit. Stáhni ho dolů.
Pozor na nohy. Pozor na něj!
Sraž ho. Nepouštěj si ho ke krku.
Ještě mu to nandáš, Ronnie.
Do toho.
Most!
Ještě můžeš vyhrát. Nevzdávej to.
Všechno v pořádku?
No tak, vstávej.
Levá, pravá, levá.
Sednout!
Dobrý den. Jsem seržant dělostřelectva Hayes.
Tohle je seržant Bowers.
Jsme z odvodní komise americké námořní pěchoty státu New York.
Sešli jsme se tu
na žádost vašeho ředitele, pana Richardse,
a dalších zástupců školy,
abychom vám řekli pár slov o námořní pěchotě.
Nejdřív si ujasníme jednu věc.
Ne každý se stane členem námořní pěchoty.
Chceme ty nejlepší
a jiné než nejlepší nebereme,
protože nikdo nemá větší hrdost a nevyniká nad ostatní
jako člen námořní pěchoty USA.
Existuje armáda.
Existuje námořnictvo.
Existuje takzvané letectvo.
Jestli se k nim chcete dát, prosím.
Ale jestli chcete něco pořádného,
jestli chcete zkusit něco těžkého,
snažit se o nemožné,
zkuste strávit 13 pekelných týdnů na ostrově Parris v Jižní Karolíně,
a uvidíte, jestli na to máte.
Jestli jste opravdoví chlapi,
tak námořní pěchota je možná to, co hledáte.
Tarawa,
Iwo Jima,
Belleau Wood,
zamrzlá přehrada Chosin.
Jsme první v boji. Žádnou válku jsme neprohráli.
Vždycky jsme nastoupili, když vlast volala.
Rádi bychom teď se seržantem Bowersem zahájili debatu.
Jestli se chcete na něco zeptat, zvedněte ruku.
No tak, nebojte se.
Nezapomínejte, že dobrý mariňák je myslící mariňák.
Billy Vorsovich, pane.
Kdy bych začal nosit uniformu jako vy?
Když se stanete po výcviku svobodníkem, tak za 13 týdnů.
Massapequa, do toho!
Do toho!
Brácha je na vysoký v Adelphi.
Říká, že bude velká válka v... Kde že?
Ve Vietnamu.
Mariňáci tam prý půjdou jako první a nemá to trvat dlouho.
Jo. Takže když se jim teď neupíšeme, přijdeme o to.
Já už jsem se rozhodl. Dám se k nim.
- Vážně? - Jen tak?
- Nebudu čekat. Jdu hned. - Ty ses zbláznil.
Ne, ty ses zbláznil.
Naši tátové museli jít do války. Teď máme my šanci
zapsat se do dějin.
Jo, jako naši tátové.
Měl bys přemýšlet o tom, co děláš, Ronnie.
Mohlo by to tam být nebezpečné. Mohli by tě zabít.
Napadlo tě to vůbec?
Kam půjdeš ty, chytráku, na vysokou?
Já chci v životě něčeho dosáhnout.
Třeba vystudovat ekonomku.
Co takhle jít sloužit vlasti?
Nebo myslíš jenom na sebe?
Lepší mrtvej než rudej.
Mají na nás všude namířený balistický střely.
Jsou všude kolem nás.
- Například Kuba je odsud 150 km. - Chtějí ovládnout svět.
- Kdy je zastavíme? - Ty sám je nezastavíš.
Teorie Karla Marxe.
- Komunismus se šíří. - Kde, Ronnie? Nikoho nevidím.
Tady komunisti nejsou, takže se starám o sebe.
Je to tak. Já, Stevie, jsem na prvním místě.
To nic. Někdo tu musí zůstat s ženskýma a dětma,
až chlapi půjdou bojovat.
Vám všem přeskočilo. Já jdu.
Ronnie, chtěl jsem ti jen říct, aby sis to promyslel.
Stevie, s kým jdeš na ples?
- S Wendy Danielsovou. - S Wendy Danielsovou?
To jsi na tom pěkně bledě.
S kým jdeš ty, Joey? S mámou?
Ronnie, s kým jdeš na ples?
Neznáte ji. Je to hezká holka z Ronkonkomy.
- Jak se jmenuje? - Tu neznáte.
- Jak se jmenuje? - Lombardiová.
- Lombardiová? - Jo.
Jako Vince Lombardi?
Jo, Rosanna Lombardiová.
Odsud není, že ne?
Takže bude v motelu? Protože bych se tam mrknul.
Ronnie, odnes to prosím do třetího oddělení.
- A zkontroluj zásoby psích konzerv. - Psí konzervy.
Pak slož zbytek brambor.
Tak do toho.
Dej se pro změnu do práce.
- Mám to dát do třetího oddělení? - Jo. Do třetího.
Ahoj, Donno.
Ahoj, Ronnie.
- Jak se máš? - Dobře.
- Prý ses dal k námořní pěchotě. - Jo.
Lepší než dělat v supermarketu.
To je skvělé, Ronnie.
Půjdu do výcvikovýho tábora.
Upsal jsem se na čtyři roky,
tak jestli půjdu do Vietnamu, půjdu hned do první linie.
- Fakticky? - Budu přímo u toho.
- Páni. - To je síla.
Ty ses prý dostala na tu školu.
Jo.
Jo, do Syracuse.
Bude to pěkná dřina.
Můžu s tebou mluvit o samotě?
Jasně.
Chtěl jsem ti zavolat,
jestli jdeš s někým na ples.
Ano, jdu s Jedem.
To je skvělý. Jed je fajn, že jo?
Stevie Boyer říkal, že ty prý jdeš s jednou holkou od jezera Ronkonkoma.
- Jo. Ne. - Ne?
Ne. Na tyhle věci nemám čas. Na plesy a tak...
Než nastoupíš k námořní pěchotě, máš spoustu zařizování.
Netušil jsem, kolik toho je.
Třeba se uvidíme, než odjedu, jo?
Řekl jsem ti, že tě miluju. Slíbilas to.
Pálkařem je Mickey Mantle. Mickey má dva strajky
a má šanci vylepšit skóre Yankeeů v této hře.
Nadhazovač dostává signál, napřahuje se, kontroluje běžce.
Nadhoz, Mickey máchne pálkou a je to odpal.
Dlouhý odpal daleko do středního pole.
Stále letí. Dopadl na tribunu
do vzdálenosti 140 metrů
a je to Mickeyho 491. oběh domů!
To je něco, že?
Dav povstal a pořádá Mickeymu bouřlivé ovace.
Protože časy se mění
Senátoři, kongresmani, slyšte ten hlas
Nestůjte ve dveřích, neotálejte zas
Protože časy se mění
První divize jezdectva je z mobilních bojových složek
bezpochyby ta nejmodernější.
Jediná tato divize
odpovídá dvěma a půl ruským a šesti čínským divizím.
Jak myslíte, že obstojí jednotliví američtí vojáci
tady ve Vietnamu?
- Nikdy jsem neviděl nic tak... - Co tomu říkáš, tati?
Nevím. Dvacet tisíc kilometrů...
To jdou válčit hodně daleko.
Francouzi a Japonci bojovali proti Vietkongu 30 let.
Myslíte, že je opravdu vymýtíte?
Podle mě se dá vymýtit všechno, co žije v jeskyních.
Doufal jsem, že tě pošlou do Evropy nebo do Koreje...
- To nejde. - Někam do bezpečí.
Každý námořní pěšák tam má služební povinnost.
To není jako v armádě.
Co ti vůbec vadí?
- Tys byl ve válce, strýček Bob taky. - Já vím, Ronnie.
Nepamatuješ si, co řekl prezident Kennedy?
„Amerika přestane existovat,
pokud se nenajdou lidé ochotní obětovat se.“
- Já mám tuhle zemi rád. - Já vím.
Máš pravdu, Ronnie. To, co děláš, je správné.
Komunismus je třeba zastavit.
Je to Boží vůle, abys jel. Jsme na tebe pyšní.
Buď jen opatrný.
V Hanoji nepovolují, aby časopisy, noviny a televize
zpochybňovaly jejich vojenský režim.
Ty nevíš, co pro mě znamená být v námořní pěchotě?
Přeju si to už od dětství. Chci sloužit vlasti.
A chci tam jet.
Chci jet do Vietnamu
a třeba i umřít, když to bude nutný.
Přístup našich lidí doma je velmi důležitý...
Příšerný večer na ples.
Bože, někdy jsem tak zmatenej.
Někdy si myslím, že bych radši...
zůstal tady v Massapeque
a nikdy neodjel,
ale já odjet musím.
Ježíši, pomoz mi správně se rozhodnout.
Prosím tě, Bože můj.
Rone.
Ronnie, co se ti stalo?
Co... Páni.
- Donno. - Ronnie.
Zatancuješ si se mnou?
Ano, jistě.
Poblíž řeky Cua Viet, Vietnam, říjen 1967
Máte tam spoustu rákosníků. Jdou po vás.
Echo-1 na ně tlačí. Přepínám.
Šestko, velitel 2. praporu. Hlášení o situaci.
Dvojka je připravená na pláži. Tanky jedou tímhle směrem. Přepínám.
Zdá se, že tam je spousta rákosníků.
Tuším, že teď konečně jednoho uvidím.
Klid, nic se ti nestane.
Odkud jsi, Wilsone?
První prapor, 9. motorová divize. Hlavně kolem Danangu.
Hlavní seržant řekl, že pěšáci se musí vystřídat,
tak mě od provianťáků poslali sem.
- Odkud jsi původem? - Z Venusu v Georgii.
Jsem tu po druhý, ale nikomu z Georgie se zatím nic nestalo.
Neboj se, nic se ti nestane.
Echo-1 se blíží k severozápadnímu okraji vesnice.
Rákosníci se přesunují sem.
Podívejte se, seržante. Vidíte je?
Tamhle. Vidíte je? Mají pušky.
Vidíte ty pušky? Tamhle. Vidíte je?
Vidíte ty pušky?
Ano, pane.
Řekni to ostatním. Na můj povel
se tahle vesnice musí rozzářit jako vánoční stromek.
Myslím, že je máme! Kurva, tentokrát je máme! Na ně!
Řekni to ostatním. Na můj povel palte.
Wilsone, pojď se mnou.
Miřte na tu velkou chajdu. Palte na můj povel!
Desátníku, seřaďte je. Palte na můj povel.
Palte na můj povel.
Zastav palbu. Nech toho, ty debile.
Kurva, co to děláš?
Zastav palbu.
Co se stalo?
Zastav palbu, ty debile.
Chci vědět, co se stalo.
Nevím, pane. Nejspíš to bylo omylem.
Někoho tam pošleme. Vezměte si pět lidí. Zjistěte, kolik jsme jich dostali.
Ano, pane.
Kurva! Baldy, se mnou.
Brooksi! Martinezi! Wilsone, se mnou!
Do řady.
Připravit.
Cíl: 15 637 metrů.
Směr, 5 800.
Vyžeňte ho.
Zkontrolujte to tam. Všechno ven.
Baldy, vyžeň všechny. Baldy! Tamhle, zkontroluj to.
Vyžeň ho.
Proboha.
To jsme nebyli my, že ne?
- Proboha. - Ježíši Kriste.
Velitel 2. praporu. Dvojko, rychle sem a přiveďte zdravotníky.
Je tu spousta raněných. Civilistů.
Martinezi, pomoz mi.
Zlikvidovali jsme je! Kurva!
Kde jsou pušky?
Kde jsou ty pušky?
Tady žádný pušky nejsou.
Prokrista! Tak mu pomozte.
Pomozte mu!
Do prdele!
- To je síla. - Kurva!
Vstaň a pomoz mu. Pomoz mu.
Odpusťte nám.
Pomozte mi někdo.
Šestko, velitel 2. praporu. Potřebujeme převoz.
Máme vlastní raněné. Přepínám.
Ne. Vypadněte odtamtud! Raněné tam nechte! Blíží se artilerie!
Padejte!
Zpátky k dunám.
Ve vesnici jsou rákosníci. Musíte pryč.
Vypadněte. To je přímý rozkaz.
Okamžitě jděte ven.
Nebyla to vaše vina, sakra! Připletli se tam!
Kovici, hni sebou. Musíme odsud! Ve vsi jsou rákosníci.
- To dítě. - Ven. Vrať se.
- To dítě. - Ne, padej ven. Okamžitě.
Všichni ven! Padejte už!
Všechno to tu rozstřílí! Blíží se artilerie.
Rede, Abbote.
Wilson to koupil.
Co se stalo?
Veliteli, přišel seržant Kovic.
Pohov, seržante.
Jo, Kovici. Poručík mi řekl, že to byla hrůza.
Ano, pane. Bylo to dost zlé.
- Zaskočili vás, co? - Ano, pane.
Chcete mi něco, seržante?
Ano, pane.
Jak jsem řekl kapitánovi, pane, byl tam hrozný zmatek.
- Ti vesničani... - Jo, vím o nich.
- Ti vesničani... - Bylo to neštěstí.
- Nepřítel se za nimi kryl. - Ano, pane.
Objevili se tam a začali střílet. Utíkali jsme. Byla to hrozná palba.
Velký zmatek. A tehdy se to stalo.
Co se stalo?
- Tehdy zastřelili Wilsona. - Vím o něm.
Víte, vyšel...
jako poslední a pak se to stalo.
Myslím, že jsem ho zabil, pane.
Já si to nemyslím.
Byl zrovna na duně. Bylo to tak zmatené.
A asi jsem ho zabil.
To je těžké. Sám jsem byl nedávno v boji. Někdy se dá
těžko říct, co se stalo.
Ano, pane.
Ale já myslím, že jsem Wilsona zabil, pane.
Já si to nemyslím, Kovici.
Ale pane, chci, abyste věděl...
Dost. Nepotřebuju, aby mi tu lidi vykládali tyhle kraviny.
- Budete přísně potrestán. Jasné? - Ano, pane!
Fajn.
Jděte.
Měli by ho poslat k vojenskýmu soudu.
Seržante.
Leden 1968
To nic není, kámo.
Tady je takový vedro, že bych hned zabil pár rákosníků.
Nech těch blbejch keců, kámo.
To nic není.
Tady v tý prdeli je vedro. Tohle musí být peklo.
Nebo očistec.
Tak kde je sakra ďábel?
Kryjte se.
Letko,
kulometčíci na 12. hodině. Přepínám.
Ne. Ne, lidi.
Jděte dál.
Připravit zbraně.
2-Alfa. Útok začal.
Prudká palba od obou stromořadí. Přepínám.
Pozor.
Kurva.
Do prdele!
Kurva!
Svině!
Velitel 2. praporu. Prudká palba od vesnice.
Mám tu problém.
Dvojko C, pozor, je jich víc.
Vidíme dvě čety, jak se blíží od levého stromořadí.
Mám tu problém.
Dvojko, Echo-6. Vypadněte z tý vesnice.
Chtějí vás odříznout.
Potřebuju všechno, co máte.
Zasraný Vietnamci!
Klesáme. Nedá se to udržet.
Vydrž. Zvedni ji.
Sakra práce!
Zdravotníka.
Sakra! Hajzlové!
Přivezli šest prostřelených hrudníků a 12 popálenin.
Dávej mu 250 ml morfia, dokud neztratí vědomí.
- Ať usne. - Jasně.
- Volnej stůl. Máte někoho vážnýho? - Tak co tu máme?
Ledviny a játra má v hajzlu. Jen to z něj crčí.
- Tenhle je odepsanej. - Tak jo, nech ho bejt.
- Je mi zle. - Naléhavej případ.
Jdeme, je to naléhavej případ.
Přivezte defibrilátor. Jdeme.
Vydrž, mariňáku.
Dej sem ten defibrilátor.
Vydrž. Znova tě nastartujeme. Všichni pryč.
Kde je kněz? Zavolejte mi kněze.
Dýchej.
- Vsadil jsem si na Packers. - Nemaj šanci.
Jak je ti?
Řekněte jim, že mě musí operovat. Je to se mnou zlý.
Doktoři teď mají moc práce. Bylo hodně raněných.
Jen se snaž udržet naživu.
Tak se snaž. Slyšíš?
Snaž se zůstat naživu.
Přišel jsem ti dát poslední pomazání.
Můžu začít?
Ano, otče.
„Já jsem vzkříšení i život.
Kdo věří ve mne, byť pak i umřel, živ bude.
Nic jsme si na tento svět nepřinesli a nic si odnést nemůžeme.
Bůh dává a Bůh bere.
Požehnáno budiž jméno Páně.“
Nemocnice veteránů v Bronxu - 1968
Mám tu slunce
I když mraky jsou
Když je venku zima
Pro mě kytky kvetou
Eddie, pomoz mi na třináctce.
Moment.
Ucpal se mu katétr. Vrací se mu to do ledvin.
Přijdu, až budu moct. Dej mi sakra pokoj.
Dej mi dvě karty.
Víš, že tohle nemáš brát.
Co to má znamenat?
Neříkal jsem ti, abys mu to ráno nedával?
Vyndej mi to z ruky.
Dobrý den, sestro Washingtonová. Jak se máte?
Dneska jste si přivstal.
Všichni vstávat.
Dobrý den, pánové. Hezky z postele.
Dáte mi aspirin?
Není mi dobře.
Hned to bude. Leone, jak je vám?
Koukněte na to svinstvo.
- Ucpal se mi katétr. - Počkejte chvilku.
Fakticky jsou každej den větší.
Když je necháte na pokoji, nic vám neudělají.
Proto ji krmím.
Tak ji krmte dál a všechno bude v pořádku.
- Vstávat. Je tu Frankie. - Ahoj, Frankie. Jak je?
Hopkinsi, dělej, vzbuď se.
- Vstávat. Je šest. - Jdi do hajzlu.
- Fenadayi, sleduju tě. - Tak mě sleduj dál, ty vole.
Kovici, kámo. Už jsi vzhůru? To je fajn. Jdeme.
- Jdeme. - Pomoz mi s ním.
Jak se vede, Eddie?
Jo, už to bude. Dej mi to.
Myslím, že mám nafouklý břicho.
Jen klid. Eddie se vám bude věnovat.
Sakra, to je jako mycí linka.
Bernsteine, co ti je? Máš zácpu.
Nic z tebe nejde.
Strč mi hlavu do prdele a podívej se, co s tím je.
Chcanky máš taky kalný. Piješ dost vody?
- Ledviny musíš denně proplachovat. - Jo, jo.
Frankie, už jsem hotovej. Už to je.
Zase mě honíš? Jen klid.
Já tě nehoním.
Kámoš Kovic.
Pan Čtvrtej Červenec.
U příležitosti prezidentských voleb v roce 1968 máme
v Chicagu politiky, demonstranty i policisty.
Blbí zastánci rákosníků. Ať chcípnou.
Jsou tady.
A už je tady. To je Leon.
Prolejzají pod drátem.
Chystají se na nás.
Johne.
Drž sakra hubu, Leone.
Dejte mu morfium.
V Chicagu je atmosféra jako v Alence v říši divů.
Všechno je čím dál podivnější.
Kam jen jdete, tam vám něco připomíná...
Když se vám to nelíbí, jděte do hajzlu.
Jdeme na to, Kovici?
Pálej vlajku. Kurva, pálej americkou vlajku.
No tak. Trochu života do toho.
Dobrý.
No tak. Fakt dobrý.
- Kolik jsem jich udělal včera? - Tři.
- Máš dost? - Udělám jich sedm.
Tak jo. Zkusíme to sedmkrát. Dělej, Ronnie.
Vytáhni se tam. Nepovoluj.
Dělej, mariňáku. A je to. Skvělý.
Musíme vám to říct na rovinu, Rone.
Možnost, že byste znovu chodil, je mizivá.
Téměř nulová.
Jste ochrnutý od poloviny hrudníku dolů.
Nejspíš strávíte zbytek života v kolečkovém křesle.
Rozumíte mi?
Pane doktore, budu...
Budu někdy moct...
mít děti?
Ne.
Ne, ale máme tu velmi dobrého psychologa.
- Já budu zase chodit. Vím to. - Něco vám řeknu.
Nikdy už chodit nebudete.
Jak to vypadá, Willie, dobře?
Jsi šílenej mariňák.
Jsi tak nabuzenej, ale nemáš páru o tom, co se v týhle zemi děje.
- Trhni si, Willie. - Pálení vlajky a Vietnam není to hlavní.
Proč máme bojovat za práva tam, když je nemáme doma?
Důležitej je Detroit a Newark. Rasismus.
Ale doma práci nenajdeš.
Vietnam je válka bílejch, bohatejch.
A kde jsou mý prachy?
Musíš si přečíst pár knih. Probíhá revoluce.
Černý bratři se organizujou.
Když nic neřešíš, staneš se sám problémem.
Prokrista, Willie. Přivez mi křeslo.
Dávej si na tu mrchu pozor.
Sundej si podprsenku. Dám ti dalších 10$.
Jasně, brouku.
Takhle?
- Cucej mi bradavky. - Jak chceš, zlato.
Ježíši!
Fajn. Opatrně.
Výborně.
Pane doktore, tady nahoře je nádherně.
Vyjdu odsud po svých.
- Uvidíte. Že jo, Willie? - Jasně.
Opatrně.
- Jsem v pohodě. - Fajn. To pro dnešek stačí.
Dobrý. Opatrně. Nechoď daleko.
- Nepřeháněj to. - Dneska to vypadá dobře.
Nechoď daleko.
- Skvěle! - Bezva, Kovici.
Paráda, co?
Nic od hrudníku dolů. Já to zvládnu.
Semper fi, kurva!
Tak, Harry. Jen tak dál.
Jdeme.
Willie, asi budu potřebovat...
- Zvedněte ho. Pojďte sem. - Něco se zlomilo. Můj krk.
- Můj krk. - Do prdele.
Harry. Počkej.
- Je to jen krk? Co byl ten zvuk? - Do prdele.
Co je?
Dobrý. Všechno v pořádku.
- Byla to kost? - Harry, sežeň doktora.
Je mi něco?
To nic. Klid, všichni. Harry, dělej.
Washingtonová!
Kde jste sakra byla?
Zvoním na vás už dvě hodiny a musím koukat na svý zvratky.
Co s váma všema je?
Ležím ve vlastních hovnech. Proč mi nevyměníte prostěradla?
Tahle mizerná díra. Potřebuju vykoupat.
Nekřičte na mě. Dávejte si pozor na pusu.
Proč mi nikdo z vás nepomůže? Co je s váma?
Není mi dobře. Zavolejte mi okamžitě doktora!
- Teď nemůže. - Musím s ním hned mluvit.
Vždycky má moc práce.
- Co tě to popadlo? - Kurva.
Přeskočilo ti snad?
Když nepřestaneš, tu nohu ti amputujeme.
- Co mám dělat, abys... - Nesahej na mě.
Jednejte se mnou jako s člověkem.
Já tohle svinstvo nechci.
Chcete mě oblbnout, abych nevěděl, co se děje.
Je to tu jako v chlívě.
Chceš odsud? Tak ti tu nohu uřízneme a do čtrnácti dnů jsi venku.
- Chci svoji nohu. - Proč? Stejně ji necítíš.
Je to moje noha. A já ji chci, jasný? Copak to nechápeš?
Chci jen, abyste se mnou zacházeli jako s člověkem.
Bojoval jsem za vlast. Jsem veterán z Vietnamu.
Bojoval jsem za vlast.
- Mlč už. - Mám právo na slušný zacházení.
Zasloužím si to.
Vietnam pro mě nic neznamená, kámo,
ani pro nikoho jinýho tady. Jasný?
Můžeš se jít se svým Vietnamem vycpat, slyšíš?
- Pokračuj. - Ne! Já tohle nemám zapotřebí!
Ty smrade!
- Jdi do hajzlu. - Sakra.
Jsem sakra veterán z Vietnamu.
Marvine.
Marvine, dělej.
- Co je? - Koukni se.
- Do prdele. - Nefunguje.
Ono to nefunguje.
- Washingtonová, zavolejte doktora. - Moment.
Dobře. Jo. Zavolám ho.
Jak se vede, Eddie? Podíváme se, co s tím je.
Když prý tu pumpu nespravíte,
uříznou mi nohu. Já ji chci.
- Neboj, dobře to dopadne. - Co se dá dělat?
- Máme jinou pumpu? - Tahle je jediná, Eddie.
Jsem Ron. Ron Kovic.
Promiňte, Rone.
Vy jste doktor?
Kvůli válce ve Vietnamu nám snížili fondy.
Vláda nám nedává peníze, abychom se o vás starali.
Děláme, co se dá. Je to špatný.
To není fér.
Tolik se snažím, abych o tu nohu nepřišel.
Kvůli tomu jsem vydržel čtyři měsíce přivázanej k týhle posteli.
- Snažím se zůstat v klidu. - Možná vám smontuju náhradní pumpu.
Podívám se do suterénu, co tam máme.
- Vrátíte se? - Brzo.
Klid, Rone, klid.
Vážně jsme se snažili Kovicovi pomoct, pane doktore.
Ronnie se vrátil.
Budu počítat do tří. Raz, dva, tři.
To je krása.
- Tys natřel dům, tati? - Jo.
Na žluto. Je to hezký. Vážně.
- Fakt pěkný. - Já to zvládnu. To je dobrý.
Tví sourozenci o tobě pořád mluví. Nemůžou se tě dočkat.
To je krása, být zase zpátky. To zvládnu.
Všechno se zdá tak jiné.
Majore!
- Víš, kdo to je? - Jo.
Víš, kdo to je?
- Zestárnul, co? - Jako tvůj táta.
Ahoj, Tommy.
Rád tě vidím.
Koukni na jeho vlasy, tati.
- Ty mu to dovolíš? - Nic s tím nenadělám.
Jak se máš, Jimmy?
- To je fajn, že ses vrátil. - Jsem taky rád.
- Už tě propustili? - Jo, nadobro.
Patty, tobě to sluší.
- To je Jackie. - Jackie?
Chtěl jsem tě navštívit v nemocnici.
Kolik uděláš shybů, co?
Já jich udělal 23.
To je v pořádku.
- Ronnie. - Susanne.
Jsem ráda, že jsi doma.
- Neřekli jste mi, že je tak krásná. - Promiň.
To nic. Stejně nic necítím. Jsem jen trochu ochrnutej.
- Vypadáš dobře. - Jo?
Mami.
Ten účes.
- Je moc hezkej. - Líbí se ti?
- Moc ti to sluší. - Díky.
Jsem rád, že jsem doma.
Lepší, než za mnou chodit do nemocnice, co?
- To nic. - Já vím.
Všechno v pořádku.
To je dobře, že jsi zase doma, Ronnie.
Všichni vypadají skvěle.
Jdu na chvilku dovnitř.
Mami, počkej.
To ji přejde.
Jak se máš, chlape? Vypadáš dobře.
- Vypadáš dobře, Ronnie. - Vítej doma. Vypadáš fakt dobře.
- Tak ráda tě vidím. - Vítej doma. Rádi tě vidíme.
Podívejte na Harryho. Vypadáš dobře.
- Vítej doma. - Pojďte dovnitř pomoct mámě.
- Pojď, mami. To je dobrý. - Je to tu hezký.
- Potřebuješ pomoct? - Ne, tati, to je dobrý.
Upravil jsem ti koupelnu.
Dal jsem tam širší dveře.
Udělal jsem ti taky sprchu.
Dá se tam snadno vlézt.
A na záchod jsem dal držadla.
- Ronnie? - Díky, tati.
Jsem moc rád, že jsem ve svým pokoji.
Jsme rádi, že jsi zpátky.
Jsme rádi, že jsi zpátky, Ronnie.
Pojď, ukážu ti...
Ukážu ti, co máme nového
v ložnici.
Moje restaurace Boyer's vydělala za minulý půlrok 85 000$.
Konkurence se může přetrhnout, ale já byl první. Lidi jsou mi věrní.
Nejspíš si myslíš, že je to jen obyčejnej hamburger.
Je to jen kousek masa, ale i ten může mít svůj charakter, jasný?
Vidíš tu díru uprostřed?
S mým nápadem získáme z libry 18 hamburgerů místo 16.
Tak ušetřím 40 000 za rok. To už jsou nějaký peníze.
Tu díru vyplním salátem, rajčaty, cibulí, kořením a naší tajnou omáčkou
a zakryju to okurkou. Nikdo nic nepozná.
Dej mi jeden dobrej pro Ronnieho. Díky moc.
Jsem s tebou spokojenej. Ochutnej to.
Takovej u McDonalda nenajdeš. Mám i okýnko do ulice.
První prodej pro řidiče na Long Islandu. Čistý, levný, rychlý.
Nakrmíš rodinu za 3,95$.
Koukni na ty holky. Nosej teď ty minisukně.
To byl můj nápad. Zvyšuje to dýška. A lidi se vracej.
Massapequa se změnila. Tady pozor.
Už to není rodinnej podnik. Město patří nám.
Dobrý? Vyvezu tě ven. Dovolte.
Jste pracanti. Jen tak dál.
Chci proniknout do dalších měst,
aby se Boyer's stal řetězcem na celým Long Islandu.
Rád bych, abys pro mě pracoval. Co ty na to?
Co bych mohl dělat?
Tohle město teď patří nám. I tobě.
Jsi válečnej hrdina a můžeš z toho těžit.
Budeme parťáci? Ve vlastním podniku?
Nejdřív se musíš zaučit.
Mohl bys začít u pokladny.
Až se všechno naučíš,
můžeš to dotáhnout až na vedoucího.
Jako tvůj táta.
Dostávám 1 700$ od vlády. Nebudu pospíchat, trochu se porozhlídnu.
To je almužna. Tohle ne.
- Almužna? - Vaše kola.
Musíš na válku zapomenout. I na tohle křeslo.
Stevie, lidi někdy,
když si uvědomí, že jsem veterán, změní výraz,
pohled, hlas.
Já vím, ale lidem tady...
může být válka ukradená.
Je to milion kilometrů odsud. Je to stejně hovadina.
Vláda nám něco namluvila a my jsme tomu věřili.
Dostali nás.
Jak myslíš „dostali“? Tys byl na vysoký.
To tys jim naletěl na ty kecy o komunistech.
Chtěli ovládnout svět. Pamatuješ?
Finnelli, ty, Walsh.
Celý město z toho bylo zničený.
Kvůli čemu? Lžím, kecům?
Dnes je na první stránce novin, jak pálí vlajku a demonstrují.
Nemají žádnou úctu.
Netuší, co se tam děje, jak se tam lidi obětujou.
Zdá se, že je to všem jedno. Sakra, je to na hovno.
Neklej před dětmi.
- Naprosto s tebou souhlasím. - Sloužil jsem vlasti.
Podle mě od ní chtějí všichni jen brát.
Musím si jít dělat úkoly.
Konzervativci jsou naštvaný, že nevyhráváme.
Jak můžeme vyhrát?
- Tommy, co je? - Nic.
- Poslouchá mě někdo? Tommy? - Co je?
Tommy propadá v angličtině.
On s tou válkou nesouhlasí.
Cože?
Myslí si, že děláme chybu.
Tak chybu, jo? Ven s tím. Dáváš za pravdu demonstrantům?
Co je? Teď mlčíš? Myslíš, že nemáme pravdu.
Nesouhlasím prostě se vším, co říkáš.
- Myslím, že to nechápeš. - Já to nechápu?
Stýká se s máničkama, co berou drogy.
- Kouří marjánku. - To není tím.
Pracovali snad někdy?
Chceš pálit vlajku? Co, Tommy?
Co je ti?
Chceš Ameriku pošpinit?
Když se ti tu nelíbí, můžeš vypadnout.
Oni jen nechtějí, aby se další lidi
vraceli jako ty.
To je jen výmluva.
Kde byli, když je naše země potřebovala?
Tys svý zemi sloužil.
A co z toho máš? Podívej se na sebe.
Jo, podívej se na mě.
Podívej se na sebe.
- Musím jít. Zatím ahoj. - Co ti na mně vadí, Tommy?
Něco se ti na mně nezdá?
Já tam šel dobrovolně!
Nevíš, o čem mluvíš! Byls tam snad?
Když se ti tu nelíbí, můžeš pryč.
Nechci ani věřit tomu, co mi Tommy řekl.
Přehlídka začíná.
Řekni jim, že už jdu.
Pospěš si.
Jaké auto je to?
- Snad Lincoln Continental. - Vážně?
- Kabriolet? - Jo.
- Jak řekli. - Ty jsi nějak důležitý.
Massapequa - 4. července 1969
Chcípni!
Dnes je čtvrtého července a já věřím v Ameriku.
A věřím v její hodnoty.
Ale především...
věřím ve vítězství Ameriky.
VÍTEJ DOMA, RONE KOVICI NÁŠ VETERÁNE Z VIETNAMU
Začíná se říkat, že tato válka je nesprávná,
že bychom tam neměli být.
Někteří lidé chtějí naši zemi očerňovat.
Ale kdo jsou ti mladí, kteří hájí své právo na demonstrace?
Tihle chlapci mají na srdci naši vlast.
Ctí svou vlajku, své rodiče, svou vládu
a svou víru.
Chlapci jako Joey Walsh.
On byl první.
Pojmenovali jsme po něm jednu ulici v parku.
Dále Danny Topinka,
Billy Vorsovich,
Phil a Larry Powellovi...
a Tommy Finnelli.
Šest chlapců z Massapequy,
kteří věděli, co znamená čest, povinnost a oběť.
Zaplatili tu nejvyšší cenu. Zaplatili vlastním životem.
Toto město bylo tvrdě postiženo, jako vždy.
Tady doktor byl v první světové válce.
Řada z nás byla ve druhé válce. A proto se nemůžeme vzdát.
Proto ve Vietnamu zvítězíme.
Kvůli Massapeque, která existovala i předtím,
kvůli těm šesti skvělým chlapcům
a kvůli němu.
Rone, pojď nám říct pár slov, prosím.
Dámy a pánové, Ron Kovac se narodil 4. července 1946.
Pěkně mu k narozeninám zatleskejte.
Za všechny kluky ve Vietnamu chci říct, že se snažíme ze všech sil.
Není to lehká situace,
ale morálka na frontě je velice dobrá
a můžete si být jisti, že tu válku vyhrajeme.
Sloužil jsem své zemi a nechci, abyste mě litovali.
Neroňte slzy.
Mám ruce, mám oči, mám uši,
srdce...
a mám svoje přesvědčení...
Svoje přesvědčení...
neotřesitelné...
- To nic, Ronnie. - To je v pořádku.
Promiňte.
A my budeme pokračovat v boji kvůli chlapcům jako Ron Kovic...
- Tati, kde máme auto? - Na druhé straně ulice.
Jak řekl, tuto válku vyhrajeme.
Timmy?
Slyšel jsem, že jsi... Kdy ses vrátil?
Kdy tě propustili?
Páni.
Pojď, jdeme pryč.
- Smím? - Jistě.
Do Washingtonu se sjely tisíce protiválečných demonstrantů,
aby město zablokovaly.
Varieté Rowan & Martin.
Uvidíte Dana Rowana a Dicka Martina
se Sammym Davisem juniorem
a Judy Carneovou...
Pojď, zlato, už to začíná.
- Jo. - To je pořad se Sammym Davisem.
Vážně?
- Kdo s námi ještě hrál? - No tak, Ronnie.
- Řekni kdo. - Bobby Moore jako spojka.
- Grady Rogers u třetí mety. - Grady byl nemocný. Tam hrál Finnelli.
Tommy Finnelli. Jo.
Dostal to z vlastního minometu v demilitarizovaný zóně.
- To je šílený. - Sakra, slyšel jsem o tom.
Pamatuješ na Phila a Larryho Powellovy?
Jo, ta dvojčata. Skvělí zápasníci.
Byli esa. Tvrdý parchanti.
Když zabili Phila,
Larry, kterýmu to taky moc nepálilo,
- šel den nato k odvodu. - Bože.
- Pak to schytal i on. - To snad ne.
- Fakticky. - Hned nato?
Nášlapná mina nebo co.
Spadl mu na hlavu strom. Jo.
Fakt, nekecám.
Odjel do Vietnamu a nechal se zabít padajícím stromem.
To je fakt psina. Celý město je v hajzlu.
Myslím, že už nám nezbyl žádnej kamarád.
To je fakt psina.
Kdy tě zranili, Timmy?
18. září.
Nedaleko Dong Ha.
Byl to průser, to ti povídám.
Hrozný věci. Ani o tom nechci mluvit.
Bylo to děsný.
Stříleli jsme po všem, co se hýbalo.
Kdys to dostal ty?
Já?
20. ledna.
Někde... Ani si nepamatuju. Někde u řeky v demilitarizovaný zóně.
Narazili jsme na jejich celej prapor. Střelili mě do nohy.
Vstal jsem a utíkal
zpátky do lesa jako John Wayne nebo co, vyprázdnil jsem
celej zásobník a řval jsem: „Jen pojďte, rákosníci.
Vylezte ven, kurvy rákosnický!“
Uslyšel jsem, jak mi nad pravým uchem něco prasklo, a celý tělo
jako by mi odpadlo.
Bože, myslel jsem, že je fakt po mně.
- Jaký to bylo ve špitále? - Příšerný.
- Já vím. - Fakt blbý.
Něco ti řeknu. Někdy mě v noci...
začne bolet hlava. Hrozně.
Prostě to na mě přijde a ty blbý doktoři nic nevědí.
Jako bych se měl zbláznit.
Už to prostě nejsem já, chápeš?
Jako bych byl někdo jinej.
- Co děláš, když to na tebe přijde? - Nic. Vůbec nic.
Hlavně beru drogy.
Dělám, co můžu. Snažím se, abych to nějak překonal.
Když jsem byl ve špitále, myslel jsem si: „Je to jasný.“
- Co je jasný? - Protože jsem to podělal.
O čem to mluvíš?
Protože jsem...
Protože jsem někoho zabil, pár lidí.
Udělal jsem...
hrozný chyby.
Prokrista, všichni děláme chyby.
Neměls na vybranou.
Ti blbí demonstranti to nikdy nepochopí.
Nemusíš o tom mluvit. Bylo to tam šílený.
Někdy si přeju...
Když mě poprvé střelili, do nohy, mohl jsem zalehnout.
Každýmu je stejně fuk, jestli jsem byl hrdina, nebo ne.
Ten den ze mě udělali mrzáka, vykastrovali mě. Proč?
Protože jsem byl blbej.
Mám ptáka a koule a myslím,
že bych dal všechno, v co věřím, všechno, co mám,
jen abych měl zase svoje celý tělo, abych byl jako dřív.
Ale já nejsem. A nikdy nebudu
a tak to prostě je, co?
Prokrista, Ronnie. Máš narozeniny.
Jsi naživu.
Přežils to.
Usmívej se.
Příští zastávka Syracuse, New York.
Ty dlouhý dopisy, co jsem ti odtamtud psal.
- Strašný. - To nic.
Musel jsem ti říct všechno, co jsem ti nemohl říct jako kluk.
Byly to krásné dopisy.
Nebyl jsem si jistý pravopisem.
Komu záleží na pravopisu?
V těch slovech byla spousta citu.
Je mi líto, že se ti to stalo.
Máma mi zavolala do školy a řekla mi to.
Byla jsem v šoku.
Chtěla jsem ti nějak pomoct.
Bylo to tak deprimující.
Stála jsem v pokoji na koleji a třásla se.
Nemohla jsem mluvit.
- Potřebují tě v Locklinu. - Teď nemůžu, potom.
Nezapomeň na tu schůzi.
- V devět? - Jo. Díky.
- Promiň. - Máš tolik práce.
Zítra máme demonstraci na Kentské univerzitě.
- Jsem v přípravném výboru. - Kentská. Slyšel jsem o tom.
- Byla to hrůza. - Je to hrůza.
Když jsem viděla tu holku ležet v kaluži krve na Kentské,
myslela jsem na ten plakát s dětmi, které zabili v My Lai.
A myslela jsem na tebe...
a na všechny kluky, kteří tam umřeli,
jak obětovali život a duši.
Válka je špatná věc. Moc špatná.
Něco jsem musela dělat.
Nechceme zbraně
Chceme se držet za ruce
Nechceme bomby
ŽENY PROTI VÁLCE
Stávkujte, zavřete ji!
CHCEME MÍR
Já neříkám, že musíš,
ale jestli máš odpor k válce, mohl bys nám pomoct.
Tys tam byl. Víš, jaké to tam je.
Mohl bys říct lidem, co se tam děje, a oni by tě vážně poslouchali.
Pamatuješ na maturitní ples?
K tvým břehům Sklání měsíc tvář
Vím, že mou touhu znáš
- Pamatuješ? - Ano.
Já toužím mít rád
Běžel jsem v tom dešti jako šílenec.
Prostě jsem si s tebou musel před odjezdem zatancovat.
Musel jsem. Jako bych to věděl nebo co.
Slíbil jsem sám sobě, že se vrátím
a že tě budu navždycky milovat.
Reverend to zítra nezvládne.
- Cože? - Nezvládne to.
Co budeme dělat? Koho seženeme?
- Budu o tom přemýšlet. Zatím ahoj. - Pospěš si.
Musím dovnitř.
Chceš jít se mnou?
- Ne, radši ne. - Fajn.
Možná tu počkám. Možná se uvidíme později.
Zatím ahoj.
Jedna, dvě, jedna, dvě! Vaši válku nechceme!
Jedna, dvě, tři, čtyři, pět! Bez války je lepší svět!
Je skvělé, že okupujeme Syracuskou univerzitu.
Tohle je opravdové vzdělání, že?
- Jasně! - Přesně tak!
Včera jsem byl na Brooklynské a Newyorské univerzitě. Obě jsou zavřené.
Je zavřených přes 200 středních a přes 400 vysokých škol.
Bude jich dvakrát tolik, než...
Tohle je nezákonné shromažďování.
Jestli se nerozejdete...
Ti, co zabili ty studenty na Kentské,
mají jména jako generál Westmoreland.
Spiro Agnew.
Podrazák Dick Nixon.
Čekejte na povel.
A pak půjdeme do Washingtonu,
přímo do domu těch, co rozpoutali válku.
Do Washingtonu. Na Bílý dům.
Tuhle zemi jsem kdysi miloval.
A tohle všechno jsem tam získal. Dívejte se.
Purpurové srdce, Bronzovou hvězdu,
všechny medaile a všechno to ostatní svinstvo
pro mě nic neznamenají.
Do hajzlu s nima.
Tohle je válka. Říkám, že to je válka.
Právě zabili dva studenty na Jacksonské.
Připravte slzný plyn.
Dejte se do nich.
Co se děje?
Vypadněte! Padejte odsud!
Ustupte!
STÁVKA
Celý svět se dívá.
Když se mi rozbil ten přístroj, chtěli mi uříznout nohu.
A tenkrát jeden kluk...
Jeden kluk v nemocnici mi řekl:
„Můžeš se jít s tím svým Vietnamem vycpat.“
Tak takhle to s Vietnamem je.
Zlato, dvojitou žitnou a pivo.
Stejně neválčej proto, aby vyhráli.
Měli by jen vybombardovat Hanoj a stáhnout ty kluky.
Čtyřka do rohu.
Vietnam.
Měli by napsat písničku o tom, co se ti dostane pod kůži.
Pamatujete na Dela Shannona? Runaway?
Jak se procházím
Říkám si, co nevychází
V naší lásce
V lásce dřív bez nesnází
Řeknu vám, co nevychází Posranej Vietnam
Ta blbá, nesmyslná válka.
Je to na tobě.
Můžete se jít...
s tím vaším Vietnamem vycpat.
Ty se s ním jdi vycpat, vole.
To tě má každej litovat jen proto, že jsi v kolečkovým křesle?
- Cože? - Nejsi tu jedinej mariňák.
Já byl v Iwo Jimě. První den nám zabili 5 000 lidí.
Nefňukej mi tady nad pivem.
Dal ses na vojnu a prohráls. S tím se musíš smířit.
Jsi mariňák, kámo. Semper fi.
Ty sis vybral je, ne oni tebe. Tak nech toho skučení.
- Kdo je ten vůl? - Nevím. Nech toho, jo?
Podle mě chlapi
jako vy
jsou pěkný volové. To si myslím.
To určitě, ty ubožáku.
Protože ty víš, že jestli vyhrajou oni, půjde o krk nejdřív tobě.
Zrádcům se nedá věřit.
Já že jsem zrádce?
Kdybys nebyl v tom křesle...
Já v něm jsem.
- Druhej poločas. - Drž hubu.
No tak, Phile, nech toho.
- Hovno! - Je to cvok!
No tak, Ronnie, on za to nestojí.
Co je? Jak se jmenuješ?
Jenny.
- Penny? - Jenny.
Nechceš se mnou jet dneska do Mexika?
Do Mexika? Jak to myslíš?
Jsi fakt krásná. Tak to myslím.
Je tam nádherně,
oceán,
písek, slunce.
Můžem vyrazit hned. Poletíme. Pojď.
Ty ses asi zbláznil.
- Jak je? - Furt to samý.
- Určitě sis to dlouho cvičil. - Celej život, Jenny.
Je ti něco? Nechci se ti smát.
Mlč, Janet.
Podívej se na něj. Je nadranc!
Uhněte, ať má místo.
Odneste ho někdo.
Dejte mi křeslo. Chci jen tancovat.
Dejte mi to křeslo.
To je dobrý.
Pojď, dělej.
Dělej.
- Co se stalo? Zase ses opil? - Ahoj, mami.
Je zase namol. Máme syna opilce.
Nech to.
- V tomhle domě nezůstaneš. - Tomu věříš ty,
ale já ne.
Já už v něj nevěřím. Strávil tam nahoře jen tři dny.
Já takhle strávím celej život.
- Chtěl bych být mrtvej jako on. - Nevíš, co říkáš.
To je ten problém. Nejsem mrtvej. Musím žít.
Musím jezdit v křesle a připomínat jim Vietnam.
Nechcete nás vidět.
Chcete nás schovávat, protože je to průser.
- A já jsem jen bezmocnej panák. - Neposlouchá mě. Nechce se změnit.
Ber maminku vážně. Tady v domě pít nemůžeš.
Věřil jsem všemu, co nám řekli. „Jdi bojovat! Jdi zabíjet!
Seržant námořní pěchoty! Četo! Vlevo, četo, vpravo!“
A to všechno jsou kecy. Je to snůška lží.
Nech toho. Jdi spát. Vyspíš se z toho.
Co ti v té válce udělali? Co se ti tam stalo?
Potřebuješ pomoc, Ronnie.
To ty potřebuješ pomoc,
s tím svým Bohem a s těma idiotskejma představama o mně.
Ty se za mě stydíš. Je ti za mě trapně.
Jdi do postele. Jdi spát.
- Jdi do prdele. - Cos mi to řekl?
Mami!
- Jdi do prdele! - Vzbudíš sousedy.
Jen je vzbuďte. Řekněte jim to.
Cusackovi, Camelettiovi, Walshovi!
Řekněte jim, co udělali mně...
a celý týhle ulici, celý týhle zemi.
- Zavolají policii. - Šli jsme tam zastavit komunismus.
- Stříleli jsme ženy a děti. - Ženy a děti jsi nestřílel.
Církev tý válce požehnala. Komunismus, to zákeřný zlo.
- Řekli nám, abychom tam jeli. - Ano, to nám řekli.
Mami, „nezabiješ“.
Nezabiješ ženy a děti. Nezabiješ, pamatuješ?
- Tos nás přece učila, ne? - Přestaň.
Už tě tady nechci. Půjdeš odsud.
- Řekl jsi, cos chtěl říct. - Ještě ne.
Všechny tam zabíjejí.
- Já jsem tě k tomu nenutila. - Ale nutila.
A všechno se to sere.
Luther King, Kennedy, Kentská univerzita.
- Tu prašivou válku jsme prohráli všichni. - To není moje vina.
Komunismus vyhrál. Bylo to na hovno.
- To není pravda. - Jak to víš? Co ty víš?
Řekni jí to, tati!
Řekni jí, že to je lež jako věž.
Bůh neexistuje. Je mrtvej jako moje nohy. Bůh neexistuje. Vlast neexistuje.
Nic není. Jen já v tomhle posraným kolečkovým křesle
do konce života, pro nic za nic.
Já a tenhle...
- Tenhle mrtvej penis. - Bože!
- Ne, ne s tím katétrem, proboha. - Penis!
Já už to nevydržím. Jdi k čertu.
Církev říká, že je hřích
hrát si s penisem. Škoda že já nemůžu.
V tomhle domě nebudeš říkat „penis“.
- Penis! - Přestaň!
Penis, velkej, ztopořenej penis, mami.
- Přestaň! - Penis. Penis.
On toho nenechá. Co mám dělat?
Ani jsem nestihnul naučit se ho používat.
Ochrnul v nějaký posraný džungli v Asii.
Ochrnul kvůli...
Je mi líto, že to tak dopadlo.
Je mi líto, že jsi smutná, mami.
Je mi líto, že jsi smutná.
Mám v hlavě zmatek.
Možná by ti pomohl menší výlet.
Třeba do Mexika, jak jsi říkal.
Já do Mexika nechci. Nikam nechci.
Já myslím, že bys měl jet.
Co mám dělat?
Co chceš?
Chci být zase chlap.
Kdo mě bude milovat, tati?
Kdo mě kdy bude milovat?
Kdo mě bude milovat?
VILLA DULCE, MEXIKO - 1970
Smradi, vsaďte si, pět americkejch dolarů.
Ede, to bylo málo.
Hrajeme poker s jednou odkrytou a dvěma ne.
Jedna odkrytá a dvě ne. Máme pětku, spodka.
Tohle je blbej žolík, král.
Eso, sázka se zvýšila, pánové.
Charlie si kupuje královnu.
Dvě neodkryté.
Jak se jmenuješ, modroočko?
- Co říkáš? - Jak se jmenuješ?
Na toho jsme čekali. Další schlíplej čurák.
Odkud?
Z Massapequy, z Long Islandu.
Pozdravte Rona Kovice. Je ze Států.
Jen se směj, kreténe, a uvidíš.
Jdi do prdele.
Dej mi ruku do rozkroku.
- Jak se jmenuješ? - Charlie, z Chicaga.
- Jak dlouho hrajete? - 55 hodin.
- Jak dlouho tu jsi? - Snad sto let, kurva.
Mám totiž pistoli.
Už se nevrátím. Posraný Spojený státy.
Nikdo nic nepochopil. Každýmu to bylo volný.
Blbý ženský se na mě ani nepodívaly.
Posraný Spojený státy. Už se nevrátím.
Chci něco jednoduchýho.
Jsi tak krásná.
Není krásná?
Je krásná.
Jdi do města a jednu si sežeň.
Nech se ojebat k smrti, i když jsi mrzák.
Nemám pravdu, Marto?
Víš, co se říká: Když to nemáš v čuráku,
musíš to mít v jazyku.
Nezůstávej tady, chlape. Vypadni odtud.
Tímhle svinským meskalem se fakt naleješ.
Spolkneš červa a ani to nepostřehneš.
Poslední sázky. Dělejte, smradi.
Jsi z Villa Dulce?
Jo.
- Jdeme? - Co to znamená?
Chceš jít nahoru?
Ne, jen se tu rozhlížím.
Právě jsem přišel. Jo, půjdu nahoru.
- Fajn, tak pojď. - Jdeme na to.
- Jak se jmenuješ? - Maria Elena.
Prachy.
Promiň, nevím kolik.
Tohle stačí.
Proč si je nesundáš?
To je jedno, stejně nic necítím. Jsem válečnej invalida.
- Z Vietnamu? - Jo.
Můžu se podívat?
Ne. Ani se nehne.
Nejde to.
- Dobře, jen se kouknu. - Ne. Prosím.
Mám porušenou míchu. Nemůžu se hýbat a nic necítím.
Odsud dolů jsem ochrnutej.
Nic nefunguje.
My si to ale užijeme.
Bude to fajn.
- Líbím se ti? - Jo. Jsi moc hezká.
Jaký to bylo?
Jednou? Dvakrát?
Pozor. Banzai.
Miluje tě, co, kanče?
Díky moc. Bylo to skvělý.
Pamatuj si ale: Drž jí jednu ruku na kozách...
a druhou na svý prkenici.
Ráj, co, kámo?
Můžete mi ukázat tohle?
Jo, já to udělám.
Nic to pro mě neznamená.
Přijdu zítra.
Neodehnala bys mě ani baseballovou pálkou.
Určitě přijdu.
- Bude dneska svatba? - Jo, to by bylo skvělý.
Ahoj.
Chceš mě ojebat?
Mám ti ho vykouřit?
Pane, chcete mě? 60 pesos.
Jdeme.
Vážení pane a paní Wilsonovi,
nevím, jak bych vám to řekl.
Poznal jsem vašeho syna ve Vietnamu.
Byl to...
Já toho hajzla zabiju.
Už jednou jsem ho dostal. Teď ho zabiju.
Uvidíš. Myslím to vážně.
Na tvoje tělo.
Prostě ho zabiju.
Zabiju tě.
Zabiju tě, ty mrcho. Takhle se mnou mluvit nebudeš.
Vypadni.
Ta mrcha si dělá srandu, že mám nehybnýho čuráka.
Ať jde do prdele.
Já tě zabiju, mrcho.
Ať se jdou všichni Mexičani vycpat.
Když se ti to nelíbí, tak vypadni.
Nedotýkej se mýho kámoše.
- Nedotýkej se mě. - Sakra, mazej odsud.
A už se nevracej.
Kdyby nebylo tý posraný války, nebyl bych tu.
Jděte všichni do hajzlu!
- Řekls mu to správně? - Kurva, řekl jsem mu Villa Rosa!
Villa Rosa, señor. Krásné místo. Uvidíte.
Bezva bordel, to uvidíš.
Krásné señoritas s velkýma kozama, s malýma...
Ta potvora mizerná. Ta mexická kurva.
Myslím, že jsem viděl před 10 minutama odbočku k Villa Rosa.
Kam až chceš jet, pitomče?
Neměls odbočit tamhle? Nebylo tam napsáno Villa Rosa?
Podívej na taxametr. Má ho zfixlovanej.
Řekl jsem k Villa Rosa, kurva!
- A co teď? - Ať jdou do prdele.
Jo, jasně. Ale jak se odsud dostaneme?
Ať jdou všichni do prdele. I kurvy.
I taxikáři.
A Mexiko.
Ať jde do prdele Nixon, Vietnam a všichni.
Ale jak se dostaneme odsud?
Donutili mě zabíjet děti.
Malý rákosníčky. Zabil jsi někdy malý dítě?
Nech toho. Stopnem někoho, aby nás odvez do vesnice.
Do prdele! Jak, nech toho?
Jak to myslíš? Musels někdy zabít rákosnický dítě?
Co ty sakra víš, co já jsem dělal?
- Myslel jsem si to. Seš na hovno. - Já ne, ty.
Nech mě na pokoji. Jsi cvok.
Sakra, už zapadá slunce. Musíme se tam dostat.
Nekecej, Kovici. Nikdy jsi žádný malý dítě nezabil.
Nikdy jsi žádný zabít nemusel.
Tys do tý války nedal duši, nikdy jsi neriskoval.
Kurva, jak to víš?
Možná jsem zabil víc dětí než ty, kreténe.
Možná, ale nekecám o tom. Nemám to zapotřebí.
Proč ne?
Co skrejváš? Jsi snad lepší než ostatní?
Jsi hrdina? To si myslíš?
Možná máš nějaký medaile, ale seš na hovno.
Nikdy jsi v tý válce nebojoval. Ani jsi tam nebyl.
Jak to myslíš, nebyl?
No tak, hrdino, přiznej to.
- Proč? - Co skrejváš?
To ty se schováváš tady v Mexiku.
- Před čím? - Nekecej.
- Tys nikdy dítě nezabil, nikoho, viď? - A ty?
Podíval ses někdy na sebe do zrcadla?
- Jdi do prdele. - Ty jdi do prdele.
- Seru na tebe! - Já na tebe!
Nech mě!
Potřebujeme odvoz.
- Je ti něco? - Jdi do hajzlu. Seš kretén.
Ty to nechápeš.
Kdysi jsem bydlel ve městě,
měl jsem tam rodiče. Věci, který měly smysl.
Pamatuješ si na věci, který měly smysl...
a na který ses mohl spolehnout,
než jsme se všichni ztratili?
Co budeme dělat?
Co budu dělat?
WILLIAM CHARLES WILSON VOJÍN - NÁMOŘNÍ PĚCHOTA USA - VIETNAM
VE SLUŽBĚ SVÉ MILOVANÉ VLASTI
Odkud jsi, Wilsone?
Z Venusu v Georgii.
Jsem tu podruhý, ale nikomu z Georgie se zatím nic nestalo.
Ano, vím o něm.
Myslím, že jsem ho zabil, pane.
- Myslím, že jsem ho zabil. - Já si to nemyslím.
Těch psů se nebojte. Nekoušou.
Jděte pryč. Honem.
To nic není.
Asi se jen bojí toho křesla.
Pane Wilsone, jsem Ron.
Děkuju, že jste mě pozval.
Billyho kamarádi jsou i naši kamarádi.
Pojďte dovnitř.
Moje žena připravila kuře, jestli chcete.
Byl to vážně hezkej funus.
Čestná stráž přijela až z Atlanty
v těch parádních uniformách.
Vystřelili salvy do vzduchu. Bubnovali.
Samozřejmě to nebylo nic proti Občanský válce před 100 lety.
Ale byli tam Billy a Bruce Crabtreeovi,
Andy Henderson.
- A ten chlapec Rutledgeů, Lance. - To byl fajn kluk.
Já ještě pořád tuhle válku nedokážu pochopit.
Proč jsme museli jet bojovat do tý tramtárie.
A proč jsme tam museli přijít o tolik mladejch lidí.
To nechápu.
Ale v tomhle městě máme hrdou tradici.
Billyho pradědeček bojoval v první bitvě Občanský války.
Můj táta byl ve Francii v roce 1918.
Nezapomeň, ty jsi byl v Tichomoří v roce 1944.
- Na Guadalcanalu. - Opravdu?
Naše rodina asi bojovala ve všech válkách, kterých se tahle země zúčastnila.
A asi bychom bojovali i v budoucnu, kdyby to jinak nešlo.
Nikdo ovšem nevěděl, co se tam stalo.
Dostali jsme dopis od nějakýho plukovníka, myslím.
- Plukovníka Moorea. - Jo, plukovníka Moorea.
Jednou v noci je prý přepadli.
Billy se prý v boji vyznamenal.
Řekli nám taky, že Billy byl hned mrtvej.
To je dobře, že to šlo rychle.
Byl jsem velitelem jeho čety.
Billyho jsem pořádně neznal. Byl novej, takovej tichej.
S novejma jsme moc nemluvili.
- Bylo mu 19, že jo? - Ano.
- Váš jedinej syn? - Ano, pane. Můj jedinej syn.
Myslím, že řekl, že je ženatý a že vy jste těhotná?
Pamatuju si den, kdy ho zabili.
Byl to divnej den.
Drželi jsme hlídku blízko jedný pláže
a byl tam velkej zmatek, křik a střelba.
Bylo už pozdě
a byly tam děti,
malinký děti, který jsme omylem zabili.
To je hrůza.
A pak se to semlelo.
Pak jsme se museli stáhnout, protože po nás šli Vietnamci.
Rozutekli jsme se do dun.
Lidi křičeli, stříleli po všem, co se hnulo.
A pak se to stalo.
Byl jsem zmatenej
a vyděšenej.
Třikrát jsem zvedl pušku...
a vystřelil...
A tělo spadlo do dun.
Bože, tak těžko se mi o tom mluví.
My to nemusíme slyšet, Rone.
Myslím, že jsem to byl já, kdo zabil vašeho syna.
Byl jsem to já.
Já.
Co se stalo, stalo se.
Já vám to nikdy neodpustím, ale Bůh snad ano.
My to chápeme, Rone.
My chápeme tu bolest, kterou cítíte.
VETERÁNI Z VIETNAMU - PROTI VÁLCE
Chceme mír!
Přiveďte naše bratry domů, a to hned!
Jedna, dvě, jedna, dvě, vaši válku nechceme!
MIAMI BEACH VÍTÁ REPUBLIKÁNSKÝ NÁRODNÍ SJEZD 1972
Drogy. Marihuana. Dopravní přestupky.
Izolujte hippies.
Dnes opět hrdě přijímám vaši nominaci
na prezidenta Spojených států.
A připravme se k ještě většímu vítězství
letos v listopadu roku 1972.
Další čtyři roky.
Můžu narušit vaši samolibost?
Máte soucit s lidma, kteří trpí v této válce?
Slyšíte mě, když vám říkám, že tahle válka je zločin?
Nejsem tak zatrpklý kvůli svým zraněním...
Co si o sobě myslíte?
Co si přejete, pane? Dál nemůžete.
- Dál nemůžete, pane. - Mám propustku.
Kdo jsou ti lidé?
Nás nezastavíte. Mě nezastavíte.
Proč jste sem přišel? Co chcete tady těm lidem říct?
Jsem Ron Kovic, veterán z Vietnamu.
Chci říct, že tato válka je špatná
a že tahle společnost lhala mně a mým spolubojovníkům.
Obelhala lidi v téhle zemi.
Namluvila jim, aby jeli tisíce kilometrů
a bojovali s chudým zemědělským národem,
který má hrdou tradici odboje
a který bojuje tisíc let za vlastní
nezávislost. Vietnamský lid.
Nedokážu vyjádřit,
jak mě tahle vláda znechutila.
Říká se...
Říká se, že když nemiluješ Ameriku, máš odsud vypadnou.
Já Ameriku miluju. My milujeme Američany,
ale vládu ne.
Vláda je banda zkorumpovaných zlodějů.
Jsou to lupiči a násilníci.
Jsme tady, abychom řekli, že se s tím nesmíříme.
Jsme tady, abychom řekli pravdu.
Ve Vietnamu zabíjejí naše bratry. Chceme, aby lidi slyšeli pravdu.
Zrádce.
Nejsi náhodou komunista?
Tohle si zasloužíme, pane? Plivnutí do tváře?
Nedopustíme, aby Američani na tuhle válku zapomněli.
Další čtyři roky.
Nemůžete to ututlat jen proto, že vám to kazí sledovanost.
Tohle křeslo, naše křesla, tahle ocel, naše ocel, to je
váš Den obětí války na kolečkách.
My jsme vaši Yankeeové, co se vrátili.
Odmítáme jakoukoliv filozofii,
která by chtěla náš národ rozdělit.
Zastavte bombardování! Zastavte válku!
Na sjezdu došlo k jakési potyčce.
Tělesně postižení veteráni protestují proti válce.
Přejdeme tam s mikrofonem.
Proč nás dusí výfukovými plyny? Proč proti nám bojují?
Protože je to lež. Zabili
celou generaci mladých mužů.
Obětovali celou generaci mladých mužů.
Zastavte bombardování!
Komunisti!
Zastavte bombardování! Zastavte válku!
Zrádce! Jdi domů!
Říkám vám,
že v této době,
kdy lidé mají sklon kritizovat ty,
kteří sloužili naší vlasti v minulosti i dnes,
vzdejme těm, kdo sloužili ve Vietnamu čest,
kterou si zaslouží a kterou si vydobyli.
Jedna, dvě, jedna, dvě, vaši válku nechceme.
Dojdi pro auto.
Drž hubu.
Jste zatčen, Kovici! Půjdete s námi!
- Cože? - Drž hubu!
Jste fízlák?
Měls tam zhebnout, zrádce.
Neudržím rovnováhu.
- Sakra, dejte sem ruce. - Tak jo, půjdu s váma.
Nemám břišní svaly. Neudržím rovnováhu.
Pomalu.
- Ruce za záda. - Jsem ochrnutej.
Vypadněte s těma kamerama.
Jsem ochrnutej.
Nastupte si do auta, sakra.
Moje křeslo!
Do řady!
Rozežeňte dav!
Pusťte mě.
- Je ti něco? - Ne, nic.
- Doktore, je mu něco? - Nic mi není.
Jak to tu vypadá?
- Kolik máš prstů? - Deset.
Jsi pořezanej na hlavě. Bolí tě ještě něco?
To nic není. Kde mám křeslo?
Máš tržnou ránu nad okem.
Tohle musej vidět novináři.
Prý jste překřičel Nixona.
Zatkli Eddieho, zbili Petersona,
O'Malleymu je blbě ze slznýho plynu a Piscatelli má otřes mozku.
Je tam hroznej bordel.
Frankie, přiveď novináře k bráně.
- Co je? - Jdou sem poldové.
Prohlížej parkoviště. Zatkli aspoň 30 lidí...
Poslouchejte!
Vrátíme se do sjezdový haly. Slyšíte?
Jdeme k bráně
a zabereme sjezdovou halu.
Rozchod! Jdeme!
Odmítáme názor...
O ČTYŘI ROKY POZDĚJI - NÁRODNÍ SJEZD DEMOKRATŮ - NEW YORK, 1976
že politika je záležitostí jen několika lidí.
My se zasazujeme o to,
aby tato vláda zastupovala všechny lidi,
černé, hnědé, rudé, žluté, bílé, ženy,
mladé, staré, pracující, studenty.
Tato země patří nám.
Ransomová, ta feministka, to už o šest minut protáhla.
Mám za zádama Jacksonovy lidi.
Kdo je na řadě teď? To nebude problém.
Pane Kovici? Jsme na vás připraveni.
Potřebujete něco?
Jdeme na to.
Rone, přišla tvoje chvíle.
Trvalo dlouho, než jsme se sem dostali. Řekni jim o tom něco, Rone.
Do toho, Ronnie.
Jdi na ně. Za Eddieho, kámo.
Ronnie prezidentem!
Vidí tě celý svět. Jsi jednička.
Fajn, Frankie.
Je mi prima.
Ronnie prezidentem!
Blahopřeji.
Moc se mi líbí, co děláte.
Uvolněte cestu, prosím. Uhněte. Děkuju.
Měla jsem sen, Ronnie.
Mluvil jsi k velkému davu.
A říkal jsi úžasné věci.
Naším příštím řečníkem je veterán z Vietnamu,
který vám řekne něco velmi zajímavého.
Prosím...
Prosím ticho.
Přichází.
O čem dnes budete mluvit, pane Kovici?
- Řeknu jenom pravdu. - Máte plány do budoucna?
To se ještě uvidí.
Pane Kovici, podepsal byste mi vaši knihu, prosím?
Mladík z Massapequy, z Long Islandu.
Uvolněte cestu.
Fajn, zlato. Nechte nás projít.
Jaké to je, promlouvat k celému národu?
Omračující. Je to čest...
Museli jsme dlouho čekat, my veteráni.
Až poslední dobou se cítím jako doma.
Jako bychom byli konečně doma.
Vítej doma, Ronnie.
Ukaž jim to, Rone!