Ãsta da, tip mare! Ohooo
- Aratã grozav. - Multumesc.
Vacantã fericitã, dragã.
Ulei manciurian! De unde-l ai?
Helen mi l-a adus din Oslo.
Aici este destul ca sã ung masa si biroul.
Mã întreb ce poate fi.
Oh, dragã, ai gãsit. Multumesc.
Destul ca sã aranjezi camera de oaspeti.
Mã bucur asa de mult cã ne petrecem vacanta acasã!
- Încep chiar acum. - Hei, unde mergi?
- Rãspund eu. - Te rog.
- Poate ar trebui sã mergi tu. - Merg eu.
Oh, nu!
Jane.
E rândul tãu, dragã.
- Succes dragã. - Multumesc.
Bunã, Barbara, ce bine cã te-am gãsit! Am auzit cã sunteti în vacantã.
Asa e. Vacantã totalã.
Azi am o ofertã de $260,000!
- E 6:45 dimineata. - Aceastã ofertã e realã.
De la un om din New York, care a vãzut doar o fotografie.
Jane, nu trimite oamenilor fotografii cu casa noastrã.
Vrea sã-si aducã sotia si familia aici unde e liniste si pace.
Exact asta cãutãm si noi.
Casa e prea mare pentru voi. Ar trebui sã fie a unei familii cu copii.
N-am vrut sã spun nimic rãu. Dar casa e prea mare.
- Ne vedem peste câteva sãptãmâni. - Gândeste-te.
-Tocmai îi spuneam Barbarei de... -Nu, Jane.
Vino cu mine la magazin.
- De ce? - Îmi trebuie o pensulã pentru ulei.
- Si îmi trebuie o piesã pentru model. - Ne întoarcem repede, bine?
Douã sãptãmîni acasã. Vacanta perfectã.
Jane spune cã ar trebui sã vindem casa cuiva cu familie.
Nu cred cã e treaba lui Jane.
De altfel, ar trebui sã mai încercãm în vacanta asta.
Serios? Ce tot spui?
- Ce mai faci, Ernie? - Bunã, ce mai faceti?
'Neata, Adam.
- Vrei o tunsoare pentru vacantã? - Nu, multumesc, Bill.
- Cum merge cu modelul? - Grozav.
Stii, Bozman a construit fundatia în 1835. A venit nepotul lui...
Avea pãrul pânã pe umeri.
Mi-a spus: "Îndreaptã-l putin."
- Am scos foarfeca asa rapid... - Ne vedem mai târziu!
- O sã fie grozav. - Sigur nu vrei sã mergi în Jamaica?
- Nu. Nicãieri nu e ca acasã. - Ai grijã!
Un început perfect pentru vacanta noastrã.
Te vei simti mai bine când te vei usca.
Focul nu ardea când am plecat.
- Cum stai cu mâna? - Nu stiu. O simt înghetatã.
Eu fac o cafea, tu adu niste lemne de foc.
Cred cã ar trebui s-o luãm foarte încet.
Îti amintesti cum am ajuns înapoi aici?
Mã întorc la pod sã refac traseul.
- Mi-ai salvat... - Douã ore!
- N-o sã-ti vinã sã crezi... Ce? - Atâta am fost plecati.
- Ce se întâmplã? - Trebuie sã-ti arãt ceva.
Uite.
E asta.
Si mai e si asta.
-"Manual pentru cei îmbolnãviti recent" - Decedati.
Decedati.
Nu stiu de unde a apãrut. Uitã-te la editor.
Editura "Manual Pentru Cei Decedati Recent"
Stii ce? Cred cã n-am supravietuit accidentului.
Urãsc asta.
Poti sã-mi spui lucrurile de bazã?
Cartea nu e aranjatã astfel. Ce vrei sã stii?
De ce ai dispãrut când ai iesit din casã?
Suntem la jumãtatea distantei spre Rai sau spre Iad?
Cât va dura asta?
Nu vãd nimic despre Rai sau Iad.
Cartea sunã ca instructiunile de folosire ale unui casetofon. Ascultã:
"Parametrii geografici si temporali"
"Parametrii functionali variazã de la o manifestare la alta"
O sã dureze ceva timp.
Ai naibii viermi de nisip! Treisprezece procente, ha?
Mai bine îmi gãsesc o slujbã. Sã vedem. Pagina de afaceri.
Ce avem aici? Familia Maitland.
Un cuplu drãgut. Par simpatici si prosti.
Mi-as dori sã am o vedere mai bunã spre cimitir de aici.
Nu-mi pot da seama care e pozitia cea mai bunã pentru noi.
Febra curãteniei?
Nu pot face curãtenie ca lumea.
Aspiratorul e în garaj si noi nu putem pãrãsi casa.
Unde sunt ceilalti morti? De ce suntem numai noi doi?
Poate acesta e Paradisul.
În Paradis n-ar trebui sã fie praf peste tot.
E Jane.
- Ce cautã aici? - Nu stiu.
Jane, aici sus. Jane!
Nu te poate vedea, nu?
Regula numãrul 2 din carte: De obicei cei vii nu-i vãd pe morti.
- Nu vor sau nu pot? - Scrie doar "nu-i vãd".
Doamne, cartea asta e asa proastã! Nu înteleg nimic din ea.
Barb,dragã...
Suntem morti.
Nu cred cã trebuie sã ne mai facem griji pentru ceva.
Grozav. Exact ce ne-a prescris medicul.
Scuze, doamnã.
Delia Deetz, bine ai venit acasã.
Charles!
E în regulã. Vezi? Tâmplãrie bunã, solidã, de la tarã.
Uitã-te la bucãtãrie. Vei putea gãti în sfârsit o mâncare decentã.
Vino sã vezi.
Putinã gazolinã. Fãclie. Nici o problemã.
Scuzã-mã. Gata.
Va trebui sã schimbãm instalatia de apã.
În rest, e perfect. Perfect.
- Ce pãrere ai, dragã? - Delia n-o suportã.
Eu as putea trãi aici.
Cu grijã! Aia e sculptura mea.
N-am cumpãrat-o. Eu am fãcut-o.
Pune-o pe masã.
Zece minute. Sunt deja perfect relaxat.
E perfect.
Ajutor!
E Otho.
Otho, de ce nu intri pe usa din fatã?
Aduce ghinion.
Ai pãrãsit orasul pentru mine. Sunt asa fericitã.
Bineînteles cã esti.
Sã ne întelegem asupra unui lucru.
Suntem aici ca sã ne bucurãm de viata la tarã, nu ca sã distrugem tot!
Charles, norocul tãu e cã tãrãnoii cumpãrã apartamente
asa cã-ti vei putea permite ceea ce va trebui sã fac cu locul ãsta.
Eu am venit sã mã relaxez si sã decupez cupoane, si asa am sã fac.
Atunci fã-o în liniste dragã, si lasã-ne pe mine si pe Otho sã ne gândim.
Si restul casei aratã la fel de rãu?
Asta e o pedeapsã? Ce ne facem?
Nu suntem complet neajutorati.
Am citit cartea si scrie si despre oameni aflati în situatia noastrã.
Stafii!
Sã-i dãm drumul!
Avem de-a face cu un potential negativ aici.
Nu existã nici o circulatie organicã aici.
Si eu am observat asta. E ca un musuroi gigantic.
- Ce? - Mi s-a pãrut cã vãd ceva.
Îmi citesti gîndurile.
- Da? - Putini clienti îmi pot citi gândurile.
Ei nu sunt deschisi pentru experiente.
Doamne!
Sã ne rugãm ca celelalte dulapuri sã fie mai mari decât acesta.
Uite!
Ozzie si Harriet.
-Ce s-a întâmplat cu oamenii ãstia? -Au murit.
Uite, o curte în casã.
- Viridian. - Viridian. De unde stiu numele?
Albastru-verzui!
Oxid de crom hidratat.
Îti amintesti, am absolvit chimia. Eram analist pentru pãr.
- Ce? - Pe scurt.
Expediazã-mã de la L.L. Bean.
Stiu ce pregãtiti voi doi.
- N-o sã vã las s-o faceti. - Chestia asta nu merge.
Nu voi renunta la viata mea doar pentru cã tu ai venit sã te relaxezi.
Voi trãi si eu cu tine în aceastã gaurã de Iad.
Dar trebuie sã mã exprim. Dacã nu pot sã aranjez casa asta cum vreau
voi înnebuni si te voi trage si pe tine dupã mine.
Mda. Ei, poate casa are nevoie de putinã renovare.
Dar, lãsati camera asta în pace, bine?
Am s-o prind eu!
Ei bine?
Acoperã tapetul, dãrâmã câtiva pereti, si poate va deveni locuibilã.
- Ce e la etajul trei? - Podul casei.
Am uitat sã încui usa podului.
- Ai simtit ceva? - Când?
- N-ai cheie? - Poate Charles are.
Am impresia cã e ceva interesant în spatele usii ãsteia.
Da, fantomele celor care au murit, si care vor sã ne tinã departe de pod.
Hai sã le facem o favoare.
Doamne, era cât pe ce.
Nu pot privi asta.
Ce rost are sã fii fantomã dacã nu poti speria oamenii?
- Dragã! - Nu, cu asta nu sunt de acord!
- Nu stii ce e acolo afarã. - Nu-mi pasã.
- Barbara! - Adam!
Adam, ajutor. Mã îngãlbenesc!
Suntem prinsi în capcanã împreunã cu acesti oameni.
Nu-mi vine sã cred cã mâncãm mâncare chinezeascã.
Vreau sã am un atac de cord de la MSG-ul din aceastã mâncare.
Aceasta e prima noastrã masã în casã, hai s-o facem plãcutã.
N-o musca pe mama ta.
Dupã ce ne instalãm, îti vom construi o camerã întunecoasã în pivnitã.
Întreaga mea viatã e o camerã întunecoasã.
O mare camerã întunecoasã.
Te simteai mizerabil în New York, te simti mizerabil si aici.
Cel putin viata cuiva s-a îmbunãtãtit.
Sunt fericit aici. Oamenii din New York nu stiu ce pierd.
Am putea deveni centrul artistic de varã al New York-ului.
As putea sculpta din nou. Sunt fericitã numai când sculptez.
Asta e o idee bunã. Te va tine ocupatã.
Întâi casa. Otho si cu mine avem planuri mari.
Ar trebui s-o pãstrãm asa cum e.
Bunã idee.
Camionul pentru mobilã e pe drum. Trebuie sa ne hotãrâm ce pãstrãm.
Toate pleacã. Inclusiv tot ce e în pod.
Cu grijã.
Spune-mi ce faci si-ti voi spune pentru ce te va concedia sotul meu.
- Nu are un cuprins? - Nu, nimic.
Ce e asta?
Stii unde sã duci asta? Ti-a spus cineva unde...
De ce sunt numai trei sculpturi? Erau patru sculpturi.
Unde e a patra sculpturã?
Ce faci?
"Betelgeuse, bio-exorcistul. Deranjat de cei vii?"
"Moartea e o problemã, nu o solutie? Nefericit în eternitate?"
"Ai probleme cu acomodarea? Cheamã-l pe Beetelgeuse"
Nu e nici un numãr sau instructiuni?
Nimic. Bio-exorcist. Nu pricep.
Drept în spate.
De ce nu luati o pauzã de o jumãtate de orã?
- Pune aia jos! - Ce naiba faci?
- Ascultã-mã! - Isuse!
De ce-mi faceti asta? Asta e arta mea si e periculos.
Credeti cã vreau sã mor asa?
Fetita ne-a vãzut.
- Nimeni nu ne poate vedea. - Dar ea a putut.
- Ce s-a întâmplat cu fostii proprietari? - S-au înecat.
Da, îmi erau rude. Am fost distrusã.
- Poftim, tine asta. - E cheia de la pod?
E o cheie universalã, deschide orice usã din casã. Dã-i-o tatãlui tãu.
Le-ai putea spune cã am decorat casa asta cu o singurã mânã.
Dacã au nevoie de vreun sfat, sã mã caute.
Nu te teme. Am încuiat usa.
Aveti probleme cu cei vii? V-ati sãturat sã vi se violeze casa?
Vreti sã scãpati de mizerabilele creaturi vii?
Ei bine, veniti sã mã vedeti, cel mai bun bio-exorcist din viata de apoi...
Da dom'le! Vreau sã vã ajut. Voi face orice!
Îi voi speria ca lumea. Voi face orice ca sã vã rezolv problema.
La naiba! Mã voi poseda pe mine însumi dacã trebuie!
Hei! Demonii galopeazã prin mine.
Veniti sã vedeti.
Dacã actionati acum, primiti o posedare gratuitã pentru fiecare exorcism.
Imbatabil, nu?
Aduceti-i si pe cei mici. Avem o grãmadã de serpi cu care sã se joace.
Spuneti-l o datã, de douã ori, a treia oarã e magia. Si nu uitati...
Mãnânc tot ce vreti sã mãnânc, înghit tot ce vreti sã înghit.
Veniti aici sã mã vedeti mestecând un câine.
Avem nevoie de ajutor. Am citit în carte ceva despre urgente.
Aici e. "În caz de urgentã, desenati o usã"
Sã desenãm o usã? Nu stiu de ce ne tot uitãm în cartea aia stupidã.
Poate ar trebui sã încercãm cu Betel-tipul ãla.
Doar nu crezi cã va merge, nu-i asa?
Bate de trei ori.
Pãsãrele!
- Nu vezi cã mã relaxez? - Vreau sã-ti povestesc ce am vãzut.
Ce rost a avut sã vin aici dacã voi nu mã lãsati sã mã relaxez?
Dulceatã, dragã...
du-te si ajut-o pe mama ta.
Poate tu te poti relaxa într-o casã bântuitã, dar eu nu pot.
Hmm, drãgutã clãdire.
Acoperis prost. Parcare bunã...
- Adam? - Pe aici, dragã.
Nu aveti programare, nu-i asa?
- N-am stiut cum sã facem una. - Programare pentru ce?
- Ce doriti? - Ajutor?
Deja? Abia ati dat coltul de douã luni si vreti ajutor.
Douã luni. Ce legãturã are asta?
Vã folositi toate cecurile de ajutor. D-90.
Veti petrece 125 de ani pe pãmânt, în casa aceea
timp în care veti avea numai trei întâlniri D-90 cu Juno.
Probabil n-ati citit tot manualul încã...
Va trebui sã asteptati dacã nu aveti programare.
- Programare pentru ce? - Pentru Juno, reprezentantul vostru.
Numãrul 54,000,601 . Ferndock!
- Vrei o tigarã? - Nu, multumesc.
Încerc sã mã las si eu.
Adam, asta se întâmplã când mori?
Asta se întâmplã când mori.
Asta se întâmplã când moare el. Asta se întâmplã când mor ei.
Totul e foarte personal. Am sã vã spun ceva.
Dacã as fi stiut ce stiu acum, n-as fi avut micul meu accident.
Maitland. Grup de doi.
Luati manualul si mergeti la usa 6.
Oh, am uitat manualul.
Haideti.
Toti noii veniti sã se prezinte în sala de asteptare nr. 8.
Zborul 409 soseste la poarta 3.
Cum arãt? Nu sunt oglinzi aici.
- Arãti bine. - Bine.
Multumesc. Mã simteam cam plat.
125 de ani. Nu pot sã cred.
Nu pot sã cred cã nu ne-au spus.
Oh, Adam, ce-i asta?
Aceea e camera sufletelor pierdute.
O camerã pentru spiritele care au fost exorcizate.
Bietii diavoli.
Asta e moarte pentru cei morti.
Scrie tot în manual.
Continuati sã mergeti.
Cinci.
Aceasta e a sasea usã.
Locul ãsta e din ce în ce mai ciudat.
Suntem acasã!
Uitã-te la locul ãsta! Totul e altfel.
Toatã mobila noastrã a dispãrut.
Cât timp crezi cã am asteptat acolo?
Trei luni.
Aproape am renuntat la voi. Eram pe punctul de a pleca...
Am si alti clienti.
- Esti Juno, reprezentantul nostru? - Da.
Eu evaluez cazurile individuale
si hotãrãsc dacã ajutorul este necesar, meritat si disponibil.
- Esti liberã? - Nu.
- Care e problema? - Suntem foarte nefericiti.
La ce v-ati asteptat? Sunteti morti!
Vrem sã scãpãm de oamenii ãstia. Am lucrat din greu la casa asta.
Nu ne-ar deranja sã împãrtim casa cu oameni care...
- Sunt cum erati voi înainte. - Da.
Dar oamenii acestia!
Lucrurile par linistite aici.
Ar trebui sã-i multumiti lui Dumnezeu cã n-ati murit în Italia.
- Ati studiat manualul? - Am încercat.
Capitolul intermediar despre bântuire spune tot.
Alungati-i voi însivã! E casa voastrã.
Casele bântuite nu se prea cautã.
- Nu prea reusim. - Am auzit.
Schimonositi-vã fetele.
E inutil sã-ti smulgi capul în fata unor oameni care nu te vãd.
- Ar trebui sã începem simplu? - Începeti simplu.
Faceti ceea ce stiti. Folositi-vã talentul. Exersati.
Trebuie sã fi studiat aceste lectii din prima zi.
Trebuie sã plec.
Si cu tipul ãla în pijama, Betel...
Nici mãcar sã nu-i pronunti numele. Nu vreti ajutorul lui.
Am putea...
Nu. El nu lucreazã bine cu altii.
Ce vrei sã spui?
N-am vrut sã deschid subiectul.
Dar decât sã faceti o altã gresealã, mai bine vã spun.
A fost asistentul meu.
Dar era o belea. A pornit pe cont propriu
ca bio-exorcist particular.
Sustinea cã poate scãpa de cei vii. A intrat în si mai multe belele.
Cred cã se furisa prin cimitirul vostru în ultima vreme.
Singurul mod prin care poate fi adus înapoi...
este sã-i spui numele de trei ori.
Dar, sugerez cu tãrie...
sã înlãturati familia Deetz voi însivã.
Cum te contactãm dacã mai avem nevoie de tine?
Oh, Adam, tipul acela e în cimitirul nostru.
Are dreptate. Sã facem totul simplu. Putem face asta.
Hei, tu, vino aici!
Ti-e foame?
Haide. Hei, vino aici.
Am ceva bun pentru tine. Vino.
Avem ceva gustos.
- Vino aici! - Ajutor!
Maxie, nu eu ti-am fãcut toti banii? Aceasta e singura întrebare adevãratã.
Nimeni nu mi-a fãcut bani ca tine. Erai un demon pânã te-au lãsat nervii.
Numai cã...
Winter River, Connecticut, e, scuzã-mã la capãtul lumii.
De ce as vrea sã investesc atâtia bani într-o clãdire veche?
Nu e o clãdire. Asta-i partea frumoasã.
Oamenii nu cunosc valoarea proprietãtii lor. Pot cumpãra tot orasul.
Apoi vom avea un oras întreg plin cu nimic.
Vino si vezi.
Si adu-o pe Sarah.
Bine, Charles. Numai cã sunt cam ocupat.
Numai o clipã.
Ascultã. Destul cu vorbãria asta cu vizitatul. Trebuie sã plec.
Ia-o usurel, amice.
- Salut. - Max, asteaptã, asteaptã
Putz.
Lydia, te plictisesti chiar asa de tare? Vorbeam cu Maxie Dean la telefon.
Am gãsit o metodã de a face bani în timp ce mã relaxez, asa cã dispari.
Mama te va ucide când va vedea cã faci gãuri în cearsafurile ei de $300.
E umilitor. La atâta am ajuns? Cearsafuri?
Priveste-le ca pe niste giulgiuri.
Si geme. Gemetele sunt importante.
Doamne, cum o poate suporta pe femeia aia?
Terminati. Sunt un copil, pentru numele lui Dumnezeu.
- Mã simt asa proastã. - Nu e prostie. Suntem fantome.
Vrei sã-ti petreci urmãtorii 125 de ani luând micul dejun cu femeia asta?
Geme mai tare.
Oh, Doamne!
Bolnav. Perversiune sexualã.
Faceti ciudãtenia asta sexualã în dormitorul vostru.
Ah, n-au picioare.
Voi sunteti cei care se ascund în pod?
Suntem fantome!
- Cum arãtati acolo dedesubt? - Nu esti speriatã?
Nu mã tem de cearsafuri. Sunteti scârbosi la vedere?
Sunteti "Noaptea mortilor vii" acolo dedesubt?
Cu venele sângerânde?
- Noaptea a ce? - Mortilor vii. E un film.
Dacã as fi vãzut fantome la vârsta ta, as fi fost speriatã de moarte.
Nu sunteti scârbosi. De ce purtati cearsafuri?
Exersãm.
- Poti sã ne vezi fãrã cearsafuri? - Bineînteles cã vã pot vedea.
Cum de tu ne poti vedea, si toti ceilalti nu pot?
Am citit din cartea aceea, "Manual pentru cei decedati de curând"
Spune: oamenii vii ignorã tot ce e ciudat si neobisnuit.
Eu însãmi sunt ciudatã si neobisnuitã.
Arãti normal.
- Ai citit cartea noastrã? - Da.
- Si ai reusit sã întelegi? - Da. Ce fãceati în dormitorul Deliei?
- Încercam s-o speriem pe mama ta. - Mama mea vitregã.
N-o puteti speria. Doarme cu printul Valium.
Tu ai fãcut asta?
Ai construit casele si restul?
Si asta era casa voastrã.
De ce vreti sã-i speriati pe toti?
Am vrut sã vã speriem ca sã vã mutati de aici.
Nu-i cunoasteti pe Deetz.
Tatãl meu a cumpãrat locul ãsta. Nu-si abandoneazã niciodatã bunurile.
- Voi de ce nu plecati? -Nu putem N-am mai iesit dupã înmormântare.
Înmormântare!
Doamne. Voi chiar sunteti morti.
E uimitor.
- Mai bine plec. - Asteaptã.
- Nu le spune pãrintilor cã suntem aici. - Doar dacã asta îi alungã de aici.
Spune-le cã suntem oribili...
creaturi disperate pe care nu le poate opri nimic...
ca sã-si recapete casa.
Si dacã acesta e un vis? Puteti face ceva trucuri, sã-mi dovediti cã nu visez?
Dacã sunteti fantome adevãrate, mai bine gãsiti altã smecherie
cãci asta cu cearsafurile nu merge.
Fantome.
Îmi spui cã avem fantome în casa asta.
Acestea sunt pozele unor fantome.
Fantome!
Lydia, fac o petrecere desearã, pentru sapte oameni.
Agentul meu, Bernard aduce o femeie care scrie pentru "Arta în America".
De fapt nimeni din cei care cineazã aici n-a fost în Vanity Fair, cu exceptia ta.
Le-am spus eu cã esti prea rea ca sã-ti fie fricã.
Sã nu îndrãznesti sã vorbesti cu altii despre mine.
Sã fiu pusã într-o situatie jenantã în fata unor musafiri, asta mã sperie.
Asa cã, sã ne jucãm de-a familia, numai în seara asta.
Lydia încearcã, dar ei n-o cred.
Are poze.
Adam, tu ai o pozã cu Bigfoot.
Poza mea cu Bigfoot e o altã poveste.
Avem nevoie de ajutor. Trebuie sã-l chemãm pe Betelmeyer sau ceva.
Uite.
El e, Betelgeuse.
Dã-i drumul, Barbara, spune-o.
Ce s-a întâmplat?
Cred cã suntem în model.
Uitã-te la asta.
Unde e el? Noi ce facem?
Se pare cã sãpãm.
Era si timpul!
- Eu zic sã-l deschidem. - Poate ar trebui sã batem întâi.
Adam. Babs.
Asta e o relatie serioasã? Am chiar si cea mai micã sansã?
-Scuzã-mã. -Desigur. Îmi depãsesc limitele?
E minunat! M-ati ales pe mine. Nu erati obligati, dar m-ati ales.
Îmi vine sã vã sãrut. Hai, dati-mi un pupic.
Sã trecem la treabã.
Am o carte de vizitã pe undeva. Aici. Pe cine trebuie sã omor?
- Tine putin asta. - Au!
- Asta e. - Nu trebuie sã omori pe nimeni.
Posedare. Înveti sã-ti arunci vocea. Sã-ti prostesti prietenii. Distractie.
Nu. Vrem doar sã alungãm niste oameni din casã.
Înteleg. Ca sã fac asta, trebuie sã vã cunosc mai bine.
Trebuie sã ne apropiem. Mã mut la voi pentru un timp.
Trebuie sã fim adevãrati amici. Întelegeti ce spun?
Pãstreazã-l pentru mai târziu.
Sotia mea si cu mine avem câteva întrebãri.
Sigur, dã-i drumul. Zi-i.
Ce calificare ai?
Ei bine, sunt absolvent al scolii de afaceri Harvard.
Cãlãtoresc extensiv. Am trãit pe vremea ciumei.
Am vãzut Exorcistul de 167 de ori...
si e din ce în ce mai distractiv.
Ca sã nu mai spun cã vorbiti cu un tip mort.
Ei, ce credeti? Am calificarea necesarã?
Poti sã fii înspãimântãtor?
Oh! Stiu ce mã întrebati. Pot sã fiu înspãimântãtor?
Ce ziceti de asta?
Vã place?
- Ne scuzi putin? - Desigur. Discutati între voi...
- Sã mergem. - Stiu, dar ne poate fi de folos.
- Putem face ceva singuri. - Oh, da!
- Scuzã-mã! - Ce?
Noi plecãm acum.
Nu plecati încã.
Haide, ne simpatizãm. Ne facem cumpãrãturile la acelasi magazin.
Hei, hermano.
Da, asa te vreau.
Suntem ca fratii.
Voi vreti sã alungati pe cineva. Eu vreau sã alung pe cineva.
Uitati. Voi ati fost pe Saturn, eu am fost pe Saturn.
Whoa. Viermi de nisip.
Îi urâti, nu-i asa? Si eu îi urãsc.
Copii, ce trebuie sã fac ca sã încheiem o afacere?
- Nu urãsti sã ti se întâmple asta? - Sã mergem, Barbara!
Intrati putin. Discutãm înãuntru. Veniti.
- Eu nu stau. - Locul e o mizerie.
Trebuie sã plecãm de aici. Acasã! Acasã! Acasã!
Cum ai fãcut asta?
Sper cã vã place mâncarea italianã.
Unde ati plecat? Hei, unde ati plecat?
Hei, trebuie sã lucrati cu mine.
Încerc doar sã închei o afacere. Ce trebuie sã fac pentru asta?
Unde sunteti?
Gascã de ratati!
Aveti de-a face cu un profesionist!
Drãgut modelul naibii!
Putem sã facem asta singuri.
Pe lângã asta, n-o voi expune pe fetitã unui pervers.
Noi l-am chemat, si pãrea foarte supãrat.
Nu-mi pasã. M-am rãzgândit. Îi putem speria singuri disearã.
Am o idee.
E minunat ce ati fãcut cu locul acesta.
Nu eu. Ei.
Deci?
Vã plac?
Sper cã n-a fost o altã încercare de sinucidere de-a ta.
Stii ce se spune despre cei care se sinucid.
În viata de apoi devin servitori.
Otho, n-am stiut cã te preocupã supranaturalul.
Desigur. Adu-ti aminte.
Dupã experienta mea de la teatru...
am fost unul din cercetãtorii de frunte din domeniul paranormalului.
pânã în '72.
Paranormal? Asa se cheamã cei ca tine mai nou?
N-o bãgati în seamã. E încã supãratã cã cineva a aruncat o casã pe sora ei.
Ei asta aratã într-adevãr bine.
Am vãzut niste fantome.
- E doar o glumã între Lydia si mine. - Nu e o glumã.
Ba da, este. Azi încerca sã mã convingã cã aceastã casã e bântuitã.
Copiii! Stiti, îi iubesc.
- Fantome? - În cearsafuri scumpe.
Vreau sã propun un toast pentru prietenii nostri întreprinzãtori
care au bãtut cale lungã pentru a fi cu noi.
Lydia, povesteste-ne despre fantomele tale.
Nu! Sunt sãtulã de subiectul ãsta.
O, hai, Delia.
Mai bine discutãm despre...
Drãgut, Delia.
Otho, tu faci asta?
Am reusit!
Sã-i privim gonind.
În orice clipã vor iesi pe usa aceea urlând.
În orice clipã...
Eu sunt, Lydia.
Vor sã veniti jos.
Delia spune cã puteti purta orice cearsafuri doriti.
A fost ca la un parc de distractii. Bam!
- Nu stiam cã pot dansa calypso. - Cine se distreazã mai bine ca noi?
Avem de-a face cu Tracy si Hepburn.
O pereche foarte sofisticatã. Apar chiar în cearsafuri.
Charles, de ce nu ne-ai spus înainte?
Nu stiu dacã ar trebui sã spunem. Toti si-i vor dori pentru petreceri.
Lumea va plãti bani buni pentru asta.
"The Enquirer" oferã $50,000 pentru dovada vietii dupã moarte.
Asta e, Charles. Acum îl poti aduce pe Maxie Dean aici.
- Crezi? - Sarah iubeste supranaturalul.
Îl va face sã vinã ca fulgerul cu elicopterul
dacã îi poti arãta fantome.
Trebuie sã-ti amintesc cã eu sunt agentul Deliei.
Am pierdut bani pe munca ei de ani de zile.
Dacã s-a întâmplat ceva aici, eu trebuie sã mã ocup de asta.
Dar nu înainte de a vedea dovezi adevãrate.
- Dar... aceastã masã? - Ce s-a întâmplat nu e o dovadã?
Si... ce bani? Nu crezi în munca mea?
Uite-o pe Lydia.
- Ei? - Nu vor sã coboare.
De ce nu?
Cred cã doreau sã vã sperie ca sã plecati, si voi nu v-ati speriat.
Sunt morti. E cam târziu pentru a deveni nevrotici.
Bine.
Aceasta n-a fost o halucinatie. A fost ceva real.
Am trecut cu totii printr-o experientã paranormalã puternicã si a fost realã.
Delia, esti o cabotinã. Totdeauna ai fost o cabotinã.
Dacã insisti sã sperii oamenii, fã-o cu sculptura ta.
Conduceti cu grijã!
- Sunt terminatã. - Unde se ascund?
- În pod. - Podul e încuiat.
Sunt fantome. Pot face tot ce vor.
Fac tot ce vor. Du-ne acolo imediat.
Fabulos! "Fantomele Usii Închise!" de Otho Fenlock
Probabil s-au sinucis acolo.
- Sunt fermecat. - Acolo înãuntru?
- Probabil trãiesc ca animalele. - E încuiat. Cum or fi intrat?
Descideti usa, mortilor, sau o vom sparge
si vã vom târî afarã de funiile cu care v-ati spânzurat.
- Nu s-au sinucis. - Nu conteazã.
Te voi învãta ceva. Totdeauna sã preiei controlul situatiei
altfel oamenii, morti sau vii, te vor cãlca în picioare.
Deschideti!
Unde sunt?
Aceste fantome sunt niste persoane de treabã.
Cred cã le-am speriat, asa cã sã le lãsãm în pace, bine?
E tot blestematul de oras.
Niciodatã n-am fost într-o situatie asa de jenantã.
Au plecat de tot?
Tatã, nu face asta.
Mamã, hai sã plecãm.
Nici o fantomã aici.
Haideti! Dacã sunt aici nu vreau sã le speriem..
Plecãm acum. Vã puteti întoarce la treburile voastre.
- Ce facem? - Repede, repede, repede.
Oh, bãiete! Tipilor, sunteti adevãrate sperietori, nu-i asa?
Acum, sã întoarcem roata, si sã vedem ce iese.
Otho, cheamã-l pe Maxie la telefon. Într-adevãr avem ceva aici.
Putem face din locul ãsta centrul mondial de cercetare supranaturalã.
Parc de distractii. Eu voi face o prezentare. Lydia va aduce fantomele.
Nu pot aduce fantomele. Ele nu sunt aici.
- Otho, nu poti face ceva? - Poate, dacã sunt stimulat bine.
De ce stimulent ai nevoie?
De ce nu-i lãsati în pace? Nu v-au fãcut nimic.
Am venit dupã fiica ta, Chuck.
Stai! Stai!
- Betelgeuse, Betelgeuse, Betelgeuse! - Oh, nu!
De ce faceti asta?
Lãsati-mã în pace, toti!
Grozav! Ne petrecem secolul urmãtor agãtati de fereastrã sau fãcând trucuri.
Poate pleacã acum. Sarpele acela a fost destul de oribil.
- Ar fi putut rãni pe cineva. - Dar n-a fãcut-o.
I-am adus exact unde am vrut.
Ratatilor! Îndrãzniti sã întrerupeti un profesionist în timp ce lucreazã!
Nu mã dau în vânt dupã Charles, dar era cât pe ce sã-l omori.
Îmi fãceam doar treaba. Credeam cã avem o întelegere.
E în regulã. Si stiti de ce?
Nu vreau sã fac afaceri cu niste ratati ca voi.
Singura persoanã cu care cred cã pot discuta e fiica lui Edgar Allan Poe.
- Ea mã întelege. - Las-o în pace!
Dã-i drumul, fã-mã fericit.
Sunt putin nervos, dacã mã întelegeti.
Au trecut peste 600 de ani.
Mã întreb dacã un tip comun ca mine poate avea parte de ceva actiune.
Daaa. Vin acum, pãpusico.
Hei, Adam, bunã miscare!
- Adam, de ce ai construit aia? - N-am construit-o eu.
Nu vreti sã tãceti si sã mã lãsati odatã în pace?
Am toatã hârtogãraia asta de rezolvat.
Voi doi, intrati. Stati jos.
Intrati, amândoi!
Bordelul a fost ideea mea. Vreau ca Betelgeuse sã disparã din zonã.
Ati încurcat-o cu adevãrat.
Am auzit cã v-ati lãsat fotografiati.
L-ati lãsat pe Betelgeuse afarã si nu l-ati trimis înapoi.
Si l-ati lãsat pe Otho sã ia manualul!
Manualul! Când?
Niciodatã sã nu ai încredere în cei vii!
Nu ne putem permite ca o bântuire de rutinã ca a voastrã
sã furnizeze dovezi ale existentei dupã moarte.
D-le. antrernor, unde e toaleta?
Nu sunt antrenorul vostru. El a supravietuit.
Fã-mã sã înteleg ceva.
- Care e vestiarul nostru? - Iesiti de aici!
Afarã, jos cu voi! Toaletã!
Glumiti? Nu stiti sã cititi inscriptiile?
Mã întorc imediat.
Poate cã aceasta a fost o idee proastã.
Eu n-am spus nimic.
Pe cine pãcãlim, Charles? Tu n-ai avut niciodatã o idee proastã.
Da?
Da, toate astea s-ar putea rezolva. Acasã!
Nu sunt sigur cã aceasta este mediul potrivit pentru Lydia.
- Serpi. Fantome. - Creveti.
Familistilor.
Aveti alte motive de îngrijorare. Maxie Dean vine disearã.
Trebuie sã vindeti fantomele astea. Aici am sã vã ajut eu.
Ce-ai sã faci? Ai sã le redecorezi mediul într-un mod vicios?
Stiu la fel de multe despre supranatural ca si despre design-ul interioarelor.
Sunt singurã.
Sunt...
îngrozitor de singurã.
Dar când veti citi aceste rânduri...
Eu nu voi mai fi aici...
voi fi sãritã peste...
voi fi trecutã de...
Podul orasului Winter River.
Nu-mi pasã cât va costa.
Scoateti-i pe Deetz de acolo, acum!
Ho, asteptati o clipã. Ce aveti de gând sã faceti?
Sã-i speriati.
Vreau sã fiu sigurã cã nu-i vre-un truc ieftin de salon.
Încerc eu primul.
Nu e rãu. Nu e rãu. Acuma tu.
Dã-i drumul!
Arãtati grozav.
Mergeti sã curãtati casa si nu uitati de poze si de manual.
- D-le antrenor? - Ce-i?
Nu cred cã am supravietuit accidentului.
Cum ai ghicit?
Dl. si d-na. Maitland?
Alo!
- Cum sunteti? - Morti.
Morti, morti, mortiski.
Desigur cã sunt morti. Sunt fantome.
Nu, vreau sã spun cã s-au dus. Dispãruti. Departe de aici.
- Decedati. - Si tu esti o fantomã?
Eu sunt fantoma fantomelor, pãpusã.
Stii, pari cineva cu care se poate discuta.
M-ai putea ajuta sã ies de aici.
Trebuie sã-ti spun, chestia asta cu moartea e înfiorãtoare.
Uite problema mea:
Am niste prieteni afarã, le-am promis cã-i voi cãuta.
Trebuie sã merg acolo personal.
Asa cã, m-ai putea ajuta sã ies de aici?
- Eu vreau sã intru. - De ce?
Probabil ai motivele tale, dar nu pot face nimic de aici.
Dacã m-ai ajuta sã ies, am putea discuta.
Ca sã faci asta trebuie sã-mi rostesti numele de trei ori.
Cum te cheamã?
- Nu-ti pot spune. - De ce?
Dacã-ti spun, tu le spui prietenilor, si mã vor chema tot timpul.
Va trebui sã merg la deschiderea supermagazinelor, sã dau autografe
Chestii din astea. Viata mea va fi un iad.
Dar, dacã ai un stilou... Stiu! Îti plac saradele?
- Mda. - Bine.
Începem. Esti pregãtitã?
Douã cuvinte.
Corect!
Primul cuvânt, douã silabe.
Uite.
Întoarce-te.
Nu stiu ce înseamnã semnul tãu.
Întoarce-te si uitã-te în spate!
Bunã. Ce mai faci?
Beetle (gândac)
Ai ghicit. Acum al doilea.
Mic dejun? Portocalã? Gândac de portocalã?
Fruct de gândac?
Mic dejun de gândaci?
Bãuturã de gândaci?
Suc de gândaci? (beetle juice)
- Asta e! - Numele tãu e Beetlejuice?
L-ai spus de douã ori. Mai spune-l o datã. Hai.
Tu erai, nu-i asa? Sarpele.
Copiii cu imaginatia lor. Spune-l odatã.
Nu. Vreau sã vorbesc cu Barbara.
Nu trebuie sã vorbesti cu Barbara. Spune-l.
Oh, Adam, nu pot face asta. Îmi place fetita.
Dar e prea târziu. Trebuie s-o facem.
Nu, nu trebuie. Nu ne putem revolta sau asa ceva?
Vreau sã fiu cu Lydia.
Haide. Spune-l.
Nu, nu-l spune!
Spune-l!
E în regulã, noi suntem. Ce se întâmplã?
Beetle...
A spus cã dacã îl las afarã, mã duce dincolo ca sã vã întâlnesc.
Nu. Lydia, noi suntem morti.
- Vreau sã fiu si eu moartã. - Nu!
Sã fii mort nu îti face situatia mai usoarã.
Ascultã ce spune. Avem deja multã experientã în domeniu.
Si ne poti vizita oricând doresti.
Am impresia cã lucrurile se vor îndrepta de acum încolo.
Ce vrei sã spui, se vor îndrepta?
Am decis sã vã invitãm pe tine si familia ta sã rãmâneti.
Asa e.
- Nu-l putem aduce pe Maxie aici sus? - Si tu ai de câstigat din asta.
Aceasta este o prezentare. Trebuie sã ai simtul ocaziei, al stilului.
- E mare. Cum îl ducem afarã? - E din mai multe bucãti.
- Asteaptã, sunt cabluri. - Cu grijã!
Bine, mergi.
- Ce se întâmplã? - Nu stiu. Voi afla.
Fii atentã.
Ed Cornwell se va ocupa de muzeul de cearã
dedicat a 50 de momente mãrete din paranormal în Parcul Recunostintei.
Sigur îti amintesti de Ed.
El e geniul care ne-a dat statuia vorbitoare a lui Marcel Marceau.
Si D-Con umblã în genunchi sã sponsorizeze expozitia de insecte
din vechiul magazin de unelte.
N-avem cum sã pierdem!
Lydia, ai venit. Tocmai mi-am terminat prezentarea.
E timpul sã invitãm prietenii nostri sã-i cunoascã pe prietenii tãi.
Deja sunt aici?
Charles, noi am venit sã vedem niste fantome.
Nu mai sunt aici.
De câte ori spune asta, zugrãveala crapã
si câte o creaturã sãlbaticã încearcã sã ne ucidã.
Dar avem fotografii, Lydia.
Acesta e adevãrul. Au spus cã s-ar întoarce, sã trãim toti împreunã
dacã ati fi de acord sã nu-i sâcâiti si sã nu-i puneti sã facã trucuri stupide.
Are tendinta de a exagera.
Nu vã temeti, nu ne bazãm pe ea. Îl avem pe Otho.
- Sunt aici? - Otho, sunt încã aici?
Sunt aici. Doar cã se ascund.
Probabil se simt vinovati pentru ce mi-au fãcut.
Le pare rãu cã nu te-au omorât.
- Vreau doar sã-i vãd. - Otho, poti s-o faci?
-Nu va fi usor, dar cred cã pot rezolva. -Nu!
Stai. De ce mã tem? Tu nu poti nici mãcar sã repari o panã.
Voi avea nevoie de ceva ce le-a apartinut.
Va trebui sã mergi la Goodwill.
Scuzati-mã.
Costumele de la nuntã.
Cuvintele
"Mîini vermilion
"Începutul celor cinci
"Strãlucitor cotillion
"Scufundarea corbului
"Promisiunea amurgului
"Trecerea spiritului
"La cei vii, cei morti sã învie"'
Barbara?
"Cum fulgerul strãpunge noaptea
"Ca nebuna minune a magiei
"Fantoma noastrã, cadavrul nostru
"Si noi ne înãltãm"
Opriti!
"Ca zborul sopârlei, simtul sarpelui
"Ca vrãjitorul cu magia
"Cel îngropat, mort, se ridicã iar."
- Ce se întâmplã cu ei? - Nu stiu.
Mor!
Ei sunt deja morti. Nu pot simti nimic.
- Nu-i adevãrat. Priviti-i! - Ajunge.
Poti opri asta?
E prea târziu, Charles. Îmi pare rãu.
Unde esti? Ajutã-i, te rog!
Desigur, îi pot ajuta. Dar si tu trebuie sã mã ajuti.
- Ce? - Sunt un intrus ilegal.
Vreau sã ies pentru totdeauna. Pentru asta, trebuie sã mã însor.
Nu sunt regulile mele. De fapt eu nu am reguli.
Haide!
Priveste-o ca pe o cãsãtorie de inconvenientã. Amândoi primim ceva.
Eu ies, tu te alegi cu cel mai cãutat burlac de la Valentino încoace.
- Suntem chit. - Bine, doar ajutã-i.
Desigur.
Beetlejuice. Beetlejuice. Beetlejuice.
Sã înceapã spectacolul!
Atentie, cumpãrãtori de la K-Mart!
M-am întors, si mã simt grozav. Mã întelegeti? Asa cã...
fãrã alte tergiversãri...
Bine ati venit la Winter River!
Muzeul Lãcomiei Naturale!
Un monument pentru omul de afaceri plictisit.
Veniti mai aproape. Încercati-vã puterile!
Multumesc.
Multumesc. Uau!
De asta nu mai tin douã spectacole pe searã, pãpusã.
Nu. N-o fac.
Ei bine, ce avem aici în seara asta, copii?
Avem familia Maitland.
Cred cã au avut destulã actiune pentru seara asta.
Nu asa repede, rotunjorule. Trebuie sã ne distrãm.
Mamã, tatã.
Vreau sã vã spun doar cã sunteti bine veniti în casa noastrã...
oricând doriti sã ne vizitati.
Între timp, gustãrile le aduc eu, tatã.
Cu fam. Maitland am rezolvat. Lucrurile par revenite la normal.
Mergem?
Am chemat cioclul. Are o formatie pe cinste.
Vom avea nevoie de martori. Vreti...
Sã începem ceremonia.
Tu, Betel...
-Nimeni nu pronuntã cuvântul cu "B" -O iei pe aceastã femeie de sotie?
Nu stiu. E o decizie importantã.
Totdeauna mi-am spus cã dacã am s-o fac, am s-o fac doar o datã.
Desigur. Dã-i drumul.
Si tu. Lydia, îl iei pe acest bãrbat...
Nu! Betel...
E putin cam nervoasã. Poate ar trebui sã rãspund eu în locul ei.
Sunt Lydia Deetz, si sunt în deplinãtatea facultãtilor mintale.
Omul de lângã mine e cel pe care-l vreau.
Voi m-ati întrebat. Eu vã rãspund. Da, îmi iubesc bãrbatul.
Betel...
Haide.
Betelgeu...
Dispari!
Haide!
Hei, tipule.
Putem continua ceremonia?
- Atunci, prin... - Betelgeuse.
Betelgeuse!
Punct marcat!
Hai, dã-i înainte!
Atunci, prin autoritatea cu care am fost investit...
- Inelul, te rog. - Inelul! O, nu!
Îl am, dragã.
Aici e. Asa.
Crede-mã, draga mea, n-a însemnat nimic pentru mine. Absolut nimic.
- Acum vã declar... - Da, hai odatã.
Sot si...
- Cât e ceasul? - Cam 3:30, cred.
Dai sau iei un an.
Ei? Ai adus tablourile?
Da. Si am fotografiat noua primãrie pentru tine.
Cum a fost la testul de stiinte?
A fost scârbos. Au vrut sã disec o broascã.
Am refuzat. Le-am spus cã e împotriva religiei mele. Am luat "C".
Si testul de mate?
Glumesti? Am studiat toatã sãptãmâna pentru testul ãsta.
Am luat un "A".
Deci, am voie?
Nu stiu. Ai luat un "C" la testul de stiinte.
N-o mai necãji. Nici tu n-ai avut niciodatã "A" la testul de stiinte.
Haide.
Ei bine...
Cred cã da.
"Viii si mortii: Viatã armonioasã si coexistentã pasnicã"
Sunã ca niste instructiuni de folosire pentru casetofon.
Se pare cã Lydia a luat un "A" la testul de mate.
Îi place.
Scuze! N-am observat cã stai acolo.
Femeile!
Nu stiu ce are.
În mod normal, puicutele...
Scuzã-mã. Tu i-ai fãcut asta?
Frumos lucrat.
Cum le faceti asa mici?
Uite-l pe Elvis! Hei, rege!
Ei, se pare cã eu urmez.
E bine. Trebuie sã merg la o sedintã foto peste o orã si jumãtate.
Mã cautã de luni de zile. O afacere cu lenjerie.
Hei, ce faci? Terminã! Îmi deranjezi pãrul.
Haide! Uau! Terminã!
Asta ar putea sã-mi poarte noroc.
Made By infoschumi...