Boynton-godset New Jersey, USA, 1937
Den Dristige Detektiv
- Begynd, mr. Cope. - Så gerne.
Deres afdøde mand har efterladt Dem en livrente af formuen.
Efter Deres død skal den fordeles ligeligt mellem børnene.
Elmer stolede på, at De ville tage Dem af dem.
Det er min pligt som deres stedmor.
Men der er et andet testamente.
- Et andet testamente? - Fra to dage før han døde.
"Dette er Elmer D. Boyntons sidste vilje..."
Kom til sagen, mr. Cope!
Formuen skal deles ligeligt.
De og børnene modtager omkring 200.000 dollars hver.
Det er ikke til at tro. Kom med det. Jeg vil selv læse det.
Elmer vidste godt, at børnene ikke selv kan tage vare på deres sager.
- Han må have ændret mening. - Det gjorde han ikke uden mit råd.
Det er fuldt gyldigt.
GIFT
Skal vi læse testamentet op?
Har De nogensinde gjort noget forkert, mr. Cope?
Det skulle jeg ikke mene.
Har De glemt sølvminerne i Bolivia?
- Jeg ved ikke, hvad De... - Det kaldes aktiesvindel, mr. Cope.
Hvis Advokatforeningen skulle høre om det, -
- får De frataget deres bestalling, og ender sikkert i fængsel.
Hvordan kender De til det?
Jeg var 14 år indenfor i fængselsvæsenet.
Så får man små hemmeligheder at vide.
Af Deres partner, for eksempel.
Hun kom jo i fængsel.
Hun fortalte mig om det, og jeg kan bevise det.
- Jeg var... ung og ambitiøs. - Her er blevet lidt køligt.
Lad os kaste noget på ilden.
Gør det.
Det var en klog beslutning, mr. Cope. Lad os så kalde på de andre.
Bring børnene herind.
"Mine kære børn, Lennox, -
- Carol, Raymond og Ginevra, -
- overlader jeg i Emily Boyntons kærlige hænder.
Min kone, Emily Boynton, efterlader jeg en livrente.
Ved hendes død skal den deles mellem mine elskede børn."
- Nej! - Hvad i alverden?
Det er umuligt. Det er ikke til at tro.
- Og nu har jeg en skøn overraskelse. - En til, stedmor?
Mine tre stedbørn, som jeg elsker så højt som min datter Ginevra, -
- og du, Nadine, min kære svigerdatter.
Vi skal på en rejse til Europa og det Hellige Land.
Så bliver luften renset for død.
- Skal mr. Cope med? - Han har nok at gøre her.
Smil. Sådan!
Kom her.
Sådan.
Det er smukt.
Det er lige, som jeg forestillede mig.
Det bliver godt.
- Nadine, giv mig min medicin. Nu! - Ja, Mor.
- Nogen burde passe på Mor. - Hun burde skubbes ned.
- Var der mon et andet testamente? - Ja. Far fortalte mig det.
- Far sagde, jeg ville få 200.000 dollars. - Der kan du se.
Vi kan jo ikke gøre noget ved det.
- Uh! Jeg går altid og falder. - Der er en, der hjælper hende.
Kan jeg hjælpe Dem? Jeg er læge. Næsten, i hvert fald.
"Næsten"? Nadine! Kom med det samme.
Når vi kommer hjem, taler jeg med Cope.
- Det kan du gøre nu. - Sikke noget sludder.
- Han er derovre ved bilen. - Lad mig se.
Hun har ret. Han er her.
Cope er her. Har du inviteret ham?
Selvfølgelig er han her ikke. Giv pigen en lire som tak for hjælpen.
- Er han her virkelig? - Ja, nede ved cafeen.
Nadine, hvor skal du hen?
Undskyld mig. Min mor bad mig give Dem den.
Jeg har råd til at købe min egen kaffe.
Jeg hjalp hende, fordi jeg er læge.
- Er De? - Ja, jeg er lige blevet færdig.
- Det tror jeg gerne. - Undskyld mig.
Hvorfor hyre en guide, hvis han siger noget forkert.
Man kan nemt bytte rundt på årstallene, lady Westholme.
Man forveksler ikke romansk og gotisk stil ved en fejl.
- Hvad er der, miss Quinton? - Jeg har mistet mit cigaretetui.
Guiden har sikkert stjålet det. Hvor er han?
Betjent. Arrester den mand.
Jeg er medlem af det britiske "parliamentos". Manden der er tyv.
- Jeg sagde jo, han skal arresteres. - Det må være en fejl.
Hej.
- Jeg sagde, du ikke måtte komme. - Jeg var nødt til det.
- Var der et andet testamente? - Det må jeg ikke tale om.
Du tror, at hvis Lennox ikke arver, vil jeg hellere have dig.
Det vil du alligevel.
"Til min elskede Nadine. Gid vi altid holder sammen. Kærligst, Jefferson."
Hvad hvis Lennox ser det? Hvornår kan jeg bruge det?
- Når som helst. - Du vil gerne have, han opdager det.
- Mademoiselle. - Poirot.
- Hercule Poirot. - Ja.
Hvad gør De i Trieste?
Jeg holder en velfortjent ferie, miss King. Eller er det "dr."?
Det er "dr." Jeg bestod med udmærkelse.
Sikkert givet det videre til en ven.
Jeg har hørt dig nok til resten af mit liv.
- Lady Westholme skændes altid. - Lady? Hun lyder amerikansk.
Før hed hun Laura Vansittart.
Hun mødte lord Westholme på vej hjem fra Amerika.
Efter en måned var de gift, og nu er hun medlem af parlamentet.
Det viser, hvor farligt det er at sejle.
Det her bliver sjovt.
- Forsvind, Ray. - Se, hvem jeg fandt.
Kom herop, Nadine.
- Lennox, gå med Ray og Carol. - Ja, Mor.
Lennox.
Godmorgen, Emily. Jeg besluttede at gøre jer selskab.
Du burde være i Amerika og ordne familiens forretninger.
- Jeg har rigeligt at lave her. - Kusk! Til havnen.
- Kender De den unge mand? - Hans mor blev næsten min patient.
Jeg har fundet det!
Jeg frygter, at de damer skal med samme skib som os.
Lennox, Nadine, kom så. Mrs. Boynton.
Hvad er det? Det er en and. En død and!
- Godaften. - Jeg troede, De var blevet væk.
- En af mine engelske venner. - Nej, tak. Har I bygvand?
Miss Quinton må være forsigtig.
Hun skal lede udgravningerne ved Qumran.
Hercule Poirot? Belgieren? Han går glip af en glimrende Meursault.
- Dans med mig, Ray. - Du er træt, Ginevra. Gå i seng.
Jeg er ikke træt, Mor. Kom nu, Ray.
- Klokken er ni. Du skal i seng. - Nej.
- Jeg går med dig, Ginny. - Sæt dig, Nadine.
Barnet vil helst være alene.
Ja, det vil jeg helst.
Vil De danse, mrs. Boynton?
Det gør ikke noget, hvis jeg danser med Deres kone, vel?
- Han er dristig. - Og ikke så lidt fræk.
- Bare kald mig Nadine. - Okey-dokey, Nadine.
Når vi kommer til Jaffa, kan vi forsvinde.
- Bare os to. - Sikke De snakker, mr. Cope.
Godmorgen.
Unge mand, kig igennem den. Og her fokuserer man.
Forstår De? De stiller på den, men først når jeg siger til.
Klar? En, to, tre.
Det var for hurtigt.
Det er charmerende.
Hav det godt.
En sarwazi swizzle.
Hej.
- Vi mødtes i Trieste. - Ja. Er De fra England?
Der har vi været. Der var... regnvejr.
Det er der tit. Hvad er det?
- Lad os forsvinde i Jaffa. - Men hvad med penge?
Jeg kan ikke noget. Du er ikke færdig som sygeplejerske.
- Det er håbløst. - Ikke så håbløst som din mor.
- Hun lever vel ikke evigt. - Hun skal nok overleve.
Godmorgen, monsieur Poirot. Hvordan har De det i dag?
Giver De mig den sidste olie, doktor?
Jeg har noget hyoscin. To dråber burde hjælpe.
Og fire dråber slår mig ihjel, så tæl dem grundigt.
Tag dig i agt.
Du har en affære med en gift kvinde, der er min svigerdatter.
Når vi kommer til Jaffa, bør du tage hjem til Amerika.
De ved, der var et testamente.
Elmer sagde det til Lennox, som sagde det til Ginevra. Giv dem nogle penge.
- Lad dem nyde det, mens de er unge. - Jeg var i fængsel i 14 år.
- Som fængselsbetjent. - Det var stadig fængsel.
Jeg er vant til fængslet. Det er du ikke.
Elmer lavede aldrig et andet testamente. Er det forstået?
- Hold dig fra min familie. - Der er ting, jeg ikke er stolt af.
Men nu er jeg til min overraskelse ved at gøre noget anstændigt.
- Jeg vil give de børn en chance. - Måske har du ret.
Undskyld jeg truede dig, men...
Spis med os i aften.
- Du er en del af familien. - Det er pænt af dig, Emily.
- Det ordner sig. - Ja. Nu skal jeg hvile mig.
Vi ses til aftensmaden.
Hun ordnede testamentet. Vi er fanget. Hun må slås ihjel.
Hun er ikke en gang vores mor.
Se hvad hun gør ved os.
- Hun behandler os som skødehunde. - Netop. Er der andet at gøre?
Monsieur Poirot. Så gør De os endelig selskab ved kaptajnens bord.
Se hvor prangende de er. Jeg kan skamme mig over mine landsmænd.
Men nu er De jo britisk, lady Westholme.
- De er sågar parlamentsmedlem. - Jeg har været britisk i 10 år.
- Jeg ser mig selv som hjemvendt. - Nå, da.
En magnumflaske Louis Roederer Cristal, 1928.
Lad os fejre vores sidste aften på skibet.
Jeg har glemt mit ur i kahytten. Vil du hente det?
- Selvfølgelig. - Hvor skødesløst af dig.
- Cope kommer. - Mor har inviteret ham.
- Godaften. - Godaften, Jefferson.
- Smuk. - Fantastisk.
Nej! Lad mig. Det bringer held. Ræk mig dit glas, Carol.
- Hej. Kan De loop-de-la? - "Loop-de-la"?
- Jitterbug? - Det plejer jeg at vælte af.
- Jefferson, dit glas. - Vælte?
Gør man ikke det? Det er en sær dans.
Hør her...
Når de gamle går i seng, bliver orkestret først rigtig varme.
Kunne De tænke dem, ved midnatstid...
Jeg vil meget gerne have varmen, mr. Boynton.
- Skønt. - Jefferson.
Vi ses senere.
- Ray, dit glas. - Værsgo.
Er Lennox ikke kommet tilbage? Skidt med det.
Op at stå.
For os alle sammen. Familien og vores kære advokat.
- Sundhed og lykke. - Sundhed og lykke.
Din skiderik!
Jeg vidste, han ikke skulle været kommet.
Gode Gud.
Han er normalt sådan en flink mand.
Åh, nej.
"Til min elskede Nadine. Gid vi altid holder sammen."
Sådan opfører en gentleman sig ikke.
Det var bare en talemåde.
Få ham væk fra mig.
- Tag det roligt. - Manden er jo gal.
De amerikanere opfører sig skandaløst. Hvad bliver det næste?
At vi ankommer til det Hellige Land.
Kom, dr. King, jeg har arrangeret os en fortrinsret.
- Fortrinsret? - Det hedder "baksheesh."
Poirot.
- Godt at se dig, gamle ven. - Lad mig præsentere dr. King.
Det er oberst Carbury. Min gamle ven sikrer freden her i landet.
Oberst! Kommer De for at hente mig?
Jeg er lady Westholme, medlem af parlamentet.
Regeringens repræsentant, mr. Bickerstaff, er derovre.
- Hvor var De? - Godmorgen, lady Westholme.
Bor De i den amerikanske koloni?
- Ja, vi er på samme rejse. - Så lad mig køre Dem.
- Tak. - Poirot og jeg er gamle venner.
Vi var sammen i Burma. Hvad i alverden skal du her?
Det ved jeg ikke. En næse for mord, måske.
- Mord? Hvor? - Nej, det er ikke sket endnu.
Jeg håber ikke, det sker. Vi har travlt nok, som det er.
Det er et modbydeligt køretøj.
De skal seks dage til Jerusalem, og så fire dage i Qumran.
Qumran er især interessant. Det er ved det Døde Hav.
- Undskyld mig. - Jeg venter her.
Miss Quinton?
De er den unge mand fra... det, der skete i går aftes.
Det er pænt af Dem, at kalde mig ung. Hvad skal De i Palæstina?
Jeg skal til Qumran. Jeg er arkæolog. Jeg elsker at grave.
Jeg er advokat. Jeg graver også.
Hvor længe har De været arkæolog?
Det tager jeg mig af. Jefferson!
Undskyld mig.
Du må hellere holde dig på afstand af os.
Jeg har netop arrangeret at springe Jerusalem over.
Jeg tager til Qumran for at grave.
Det kan være farligt at grave for meget.
Jerusalem var hovedstaden i Judea og Samaria. Jøderne havde en stat her.
Og nu kommer de fra hele Europa. Det skaber problemer for os.
Jeg synes deres mand Weizmann udtrykte det ganske godt forleden.
"Der er seks millioner jøder i Europa, for hvem verden er delt i to:
Steder, de ikke må bo, og steder, de ikke må rejse ind i."
Der må findes en løsning.
Vil du ud i aften, Poirot?
Giv mig en nat på tør jord, så gør jeg hvad som helst i morgen.
- Så lad mig følge dig ind. - Tak skal du have.
Er det ikke pigen fra skibet?
Smil.
Ville Far ikke have fortalt mr. Cope, hvis han ville efterlade mig penge?
Og hvorfor forsvandt han? Jeg har ikke set ham siden i går.
Jeg måtte ikke gå ind uden ærmer.
Den Almægtige kan vist ikke lide mine arme, selvom han selv har lavet dem.
Ærmer er hellige.
Hvor er det malerisk. Jeg elsker det.
Unge mand, tryk der. Ikke endnu.
Lady Westholme.
Det er mændenes stykke. De må ikke være der.
Tryk på knappen!
Her er bagsiden af Gravkirken. Pas på trinet.
Rolig nu.
- Raymond, kom! - Har De det godt, madame?
Mine lidelser er ingenting ved siden af Frelserens.
Jeg tænkte at min ven, der er læge...
Hej. Kan vi ses i aften efter maden?
På Café El Arish. Den ligger på pladsen bag hotellet.
- Okay. - Raymond!
Og hvor er nu Nadine og Lennox?
Smil. Du er da ikke stadig mopset over Jefferson?
Det bliver godt.
Jeg elsker dig, Lennox. Jeg vil have vores ægteskab til at fungere.
Nadine! Lennox!
Det gør det ikke, så længe vi er sammen med din mor.
Kom her!
Der er så meget, vi skal se. Farvel, monsieur Poirot.
- Farvel, madame. - Kom så, børn.
- Mor, må jeg svømme? - Det er farligt at svømme, Ginevra.
Kan vi tage til det Døde Hav? Det er fuldt med salt.
- Den stolte høne med sine kyllinger. - Hun er et uhyre.
Bliver De nu følelsesmæssigt involveret, doktor? Kom.
Dr. King.
Jeg er Carol Boynton. Jeg har en besked til Dem fra Raymond.
Jeg vidste, han ikke ville komme.
Han havde det ikke godt. Min stedmor overfusede ham.
På grund af mig?
Min stedmor var fængselsbetjent. Min far var guvernør, og de giftede sig.
Hun er stadig fængselsbetjent overfor os.
- Hvor gammel er De? - 22. Ray er et år ældre end mig.
Hvorfor flytter I ikke?
Hvortil? Hvad skulle vi lave? Det er svært at forstå for andre.
Jeg forstår det vist godt.
Ray er virkelig ked af det. Han ville gerne mødes med Dem.
De er tidligt tilbage. Hvorfor ikke gøre os selskab?
- Jeg kunne godt bruge en drink. - Sæt Dem her, så bestiller jeg.
Det er mange penge, så gør det ordentligt.
Er det virkelig den normale pris?
De vil vist gerne se det her.
- Gode Gud. - Noget alvorligt?
En amerikaner er forsvundet fra Qumran.
Qumran? Er det ikke ved det Døde Hav?
Har vi noget på amerikaneren?
- Han hedder... - Jefferson Cope.
- Hvordan kunne du vide det? - Det var de små, grå celler.
Jeg ved en smule om ham. Måske kan jeg hjælpe?
Vil du?
- Godmorgen, Hercule.
Mor. Jeg er ikke et barn mere.
- Den stemme. - Gå op og hent min digitalis.
Mrs. Boynton. De har forsøgt at holde Deres søn og datter fra mig.
Det er ynkeligt og temmelig latterligt.
Hvorfor være et uhyre? De kunne være flink, hvis De ville.
Jeg glemmer aldrig. Husk det.
Jeg glemmer ingenting.
Ikke en handling, et navn eller et ansigt.
Dr. King.
- De skal også til Qumran i bil? - Ja.
Jeg har klaget over den første, de sendte.
Jeg insisterer på anstændig transport.
Måske vil De lade mig tage med Dem til Qumran?
Oberst Carbury har ladet mig låne en bil.
Hørte jeg, De havde en bil? Jeg kører med monsieur Poirot.
- Det skal trækkes fra. - Så gerne.
- Hvor elskværdig. - Ja. Jamen så lad os komme af sted.
Jeg glæder mig sådan. Ørkenen, sandet og de lokale dyr.
Bare jeg har film nok med. Her er så meget at fotografere.
- Tak. Jeg er Hercule Poirot. - Dén Hercule Poirot?
Jeg hedder Healey, sir. Vores arbejde minder om hinanden:
At få små stykker bevismateriale til at give mening.
- Noget nyt om mr. Cope? - Desværre ikke.
Og miss Quinton er også forsvundet.
Miss Quinton og mr. Cope? Det er utroligt!
- Hvad laver de folk? - De graver, mrs...
Lady Westholme.
Hvorfor leder de ikke efter miss Quinton?
Sarah King.
Hør her! Der er en dame, der er forsvundet.
Her kommer så mange.
Turister og arkæologer og andre udgravninger.
Det var først i dag, vi opdagede, hun var væk.
Hun er meget lille. Hvorfor lytter I ikke til mig?
Var de sammen?
Jeg fandt noget. Til cigaretter.
- Og hvad siger I så? - Til hvad, madame? Hvad er det?
Det er miss Quintons cigaretetui. Hun mister det altid.
Det er et vigtigt spor.
- Hvad er det? - Ryttere. En hel del.
- Måske er det bortførerne. - Det er nok mere prosaisk end det.
Det er det som regel, selvom det tager sig anderledes ud.
Der er hun jo.
Hvor helt utroligt teatralsk.
- Farvel. - Jeg håbede at få den slags at se.
Det gør jeg aldrig igen.
Vi har været bekymrede for Dem.
- Vi var bare i nabodalen. - Er det rigtigt?
Vi nød en arabisk nat i ørkenen.
- Det var fantastisk. - Det kan jeg forestille mig.
Tusind tak!
Så er de fortabte lam tilbage i folden.
Og skal vi så få os noget frokost, mr. Healey?
Det var det fornuftigste, jeg har hørt fra Deres mund.
Dette er ikke New York. Det er et historisk sted.
Den kvinde er af den tarveligste slags.
Frokosten bliver serveres lidt oppe ad bjerget.
Se der. Araberne kan se, hvor de bedste drikkepenge er.
God eftermiddag.
Jeg har tænkt på Dem.
Jeg ved, vi ikke har kendt hinanden så længe.
Men jeg tror, jeg er forelsket i Dem.
Hvis De er, må De hellere lære ikke at lade Dem tryne.
Opføre Dem som en mand. Tror De ikke?
Det er så sandt om maden i dette område. Det ligner lam.
Det var et dejligt måltid, i betragtning af, at det er lavet af udlændinge.
Poirot!
- Er det...? - Poirot!
Nu, da jeg ikke har et mysterium at løse, -
- har oberst Carbury overtalt mig til at tage med ham til Acre.
- Så må jeg klare mig uden Dem. - Det klarer De nok.
- De små foran de store. - Jeg kommer nu, Carbury.
- Det må De undskylde. - Ja, ja.
Farvel.
I burde gå jer en tur. Det vil gøre jer godt, at komme lidt væk fra mig.
Smil.
- Sig "cheese." - Cheese!
Lennox sørger for, at jeg sidder godt udenfor teltet, -
- og Nadine sørger for min medicin.
Jeg vil ikke i seng. Jeg gør det ikke.
- Ginevra, gå ind i dit telt. - Jeg er ikke træt.
- Selvfølgelig er du det. Gå så. - Okay.
Raymond. Hvorfor ikke invitere dr. King med ud at gå?
Det vil du gerne, ikke?
Og spørg lady Westholme om hun har tid et øjeblik, mens I er væk.
Jefferson. Vi skal ud at gå en tur. Hvor vil du foreslå, vi går hen?
Tja...
...op i bjergene.
Det er smukt. Jeg har været der før.
- Det har du sikkert. - Vil du se det?
- Mor. - Lad os nu være venner.
Stedet her er for småt til skærmydsler.
Undskyld mig. Dr. King, vil De ud at gå en tur med os?
Ja tak.
Jeg motionerer aldrig efter frokost. Jeg sætter mig i teltet og arbejder.
Min stedmor vil gerne tale med Dem, lady Westholme.
- Er det sandt? - Lad os gå.
Jeg troede, vi skulle følges ad?
Jeg følges med miss Quinton. Hun skal fortælle mig om udgravningerne.
- God tur. - Tak.
De har fundet nogle bronzefigurer...
Er I klar? Så kom af sted med jer.
- Her er ikke som derhjemme. - Selvfølgelig ikke.
- Jeg har fået nok. - Hvad er der, Lennox?
- Jeg går ned igen. - Har du det dårligt?
Der gik han. Ja, hvis man ikke kan lide lugten i bageriet...
Skulle vi ikke gå med ham?
Jeg skulle jo opføre mig som en mand.
Jeg går ned igen. Nej.
Alene. Der er noget, jeg må gøre, for at vise dig at...
- Du skal ikke vise noget, Raymond. - Vise mig selv, så.
- Hvor er alle henne? - De er vist gået derned.
De er nede for at se, hvad de fandt i udgravningen i dag.
Nej, nej. Vil De...
Tak, Carbury.
Jeg ved ikke, om vi skal dele Palæstina eller ej.
Måske skulle tyrkerne have haft det.
Jeg har ikke sat mig ind i det. Jeg har haft travlt med pensum.
Hvor ærgerligt. Man kan lære meget om et sted, hvis man læser på lektien.
Efter min mening...
Undskyld mig, lady Westholme.
- Lad mig. Jeg er læge. - Hun svarer ikke.
- Lad mig, Ginny. Lad mig. - Undskyld mig.
Hvad vil hun?
Jeg har dårlige nyheder.
Mr. Boynton, jeg er ked af det. Deres stedmor er død.
- Rolig, Margaret. - Hvad skal vi gøre, Carol?
- Åh, nej. - Det skal nok gå.
Jeg talte med hende for en time siden. Det kan ikke passe.
Hvad mener De, er dødsårsagen, dr. King?
- Hjertefejl er det mest sandsynlige. - Og dødstidspunktet?
Jeg har ikke megen erfaring med den slags...
Men jeg skulle mene, det er mindst et par timer siden.
Javel. De så vel mærkerne på håndleddene?
- Nej, hvilken slags mærker? - Det var små prik.
Hun havde meget dårligt hjerte. Hun døde af naturlige årsager.
Når nogen er hadet så meget, som mrs. Boynton var, -
- er en pludselig, naturlig død lidt for bekvemt.
Tror De, De har fundet endnu et mord, monsieur Poirot?
Vil De være venlig at åbne Deres lægetaske.
Selvfølgelig. Men jeg kan ikke forestille mig...
- Her har været nogen. - Undskyld mig.
Var denne flaske digitalis tom?
Nej, den var fuld.
Er du sikker på, du ikke lader instinkterne løbe af med dig?
- Hvorfor skulle jeg gøre det? - En gammel dame med hjertefejl.
- Hun sad i varmen. - Ja, men...
Jeg ved godt, hendes familie hadede hende.
Hun kunne have taget en overdosis.
Nej, for hun fik altid medicinen blandet op i vand af svigerdatteren.
- Hun er altså under mistanke? - Alle er under mistanke.
Du er eksperten. Hvad skal jeg gøre?
Dr. King mente, at det var naturlige årsager.
Jeg er overbevist om, at mrs. Boynton blev myrdet.
- Har du nogen beviser? - Jeg kan finde den skyldige.
Det kan jeg ikke bede dig om.
- Du er jo på ferie. - Jeg giver dig mit æresord.
Og så får vi en sag, der holder vand?
Det vil jeg ikke love, men jeg kan finde morderen.
Hvornår kan du det? Jeg kan ikke tilbageholde dem i en evighed.
De løber snart tør for udflugter.
Du får sandheden om to dage.
Godt, 48 timer. Det falder sammen med kroningsfesten.
- Du virker meget sikker. - Ja. Folk kan godt lide at snakke.
Og når de snakker, fortæller de sandheden.
Fordi det ikke belaster hukommelsen.
Men det kræver selvfølgelig et geni til at lytte.
Dr. King!
Meget smuk, miss. 20 dinarer.
- Tilbyd ham fem. - Men...
Lad os gå.
Fem dinarer. Jeg giver mig.
Tror De stadig, nogen slog hende ihjel?
- "Nogen"? De havde et godt motiv. - Mig?
De kaldte hende et uhyre, ikke sandt?
- Jeg kritiserede hendes opførsel. - Og hvordan reagerede hun?
Hun sagde bare...
Jeg glemmer ingenting.
Ikke en handling... Ikke et navn... Ikke et ansigt.
Og så forelskede De Dem i Raymond Boynton.
Det ville hans stedmor aldrig acceptere.
Sludder. Han havde besluttet sig for at forlade hende.
- Har De talt med ham om det? - Ja.
- I går eftermiddag? - Ja.
Fortæl mig, hvad der skete i går, efter at jeg var taget af sted.
Vi skulle ud at gå en tur. Vi gik vel kvart over tre.
Nadine flirtede med mr. Cope. Lennox var mut, og pludselig sagde han...
Jeg går ned igen.
- Hvornår var det? - Ca. Kvart i fire.
Så blev jeg og snakkede med Raymond.
Han gik tilbage. Han ville vise noget.
Der er noget, jeg må gøre...
Klokken var vel fem.
Måske besluttede han sig for at myrde sin stedmor.
- Det ville han aldrig gøre. - Jeg hørte ham tale om det.
Jeg hørte det på skibet.
Hvorfor hører De altid trusler og sammensværgelser?
Kald det en evne.
Hvornår var De tilbage i lejren?
Ved sekstiden.
Jeg så, at araberen ikke kunne vække hende. Det var, da De kom.
- Og hun havde været død i to timer? - Ja.
Så da Raymond talte med hende, da han kom ned, -
- talte han med et lig?
Jeg troede, vi var venner.
Det var vi, da jeg var på ferie.
Nu har jeg fået myndighed til at efterforske sagen.
Alle mistænkte er ligestillede.
Og De mener, at jeg er mistænkt.
De kunne sagtens have gået forbi Deres telt, -
- og på tilbagevejen give mrs. Boynton den dødelige dosis.
Og dødstidspunktet beskytter både Dem og Raymond.
- Det er dog... - Dr. King, jeg mistænker...
...Deres sommerfugl for at vende på hovedet.
DEN KONGELIGE PALÆSTINA-KOMMISSION
Hercule Poirot.
Tak.
Det var rigtig flot, jeg...
Ja?
Lad mig præsentere monsieur Poirot, lord Peel.
- Mig en ære. - Jeg har sat tiden af til Dem.
Lord Peel leder den kongelige kommission.
Palæstinas skæbne er i hans hænder.
- En salomonisk opgave. - Ikke ifølge araberne.
Undskyld mig, monsieur Poirot, lady Westholme, miss Quinton.
Jeg håber, De når det hele.
Lady Westholme, jeg har brug for Deres hjælp.
Skyd løs. Vi vil gøre vores bedste.
Det er vores borgerpligt.
Som min far sagde: "Når pligten kalder..."
- Hvad vil De vide? - Jo... Ellers tak.
Jeg er interesseret i tiden efter frokost i går.
- De gik ikke med det samme. - Jeg skulle jo møde lord Peel i dag.
Så jeg satte mig til at studere Palæstinas historie.
Mrs. Boynton bad mig tale med hende.
- Og det gjorde De? - Ja.
Undskyld men... Hvad talte I om?
Hun angreb mig over sagen om mrs. Simpson og kongen.
Jeg var helt enig med hende, men hun nægtede at lytte til mig.
- Og så? - Jeg blev ikke bragt ud af balance.
Så startede hun et skænderi med en araber.
Hun virkede meget irriteret.
Det er en prøvelse, når tjenestefolk ene ikke kan engelsk.
- Kan De identificere ham? - Jeg så ikke hans ansigt.
Men han var temmelig høj, og var klædt som de andre indfødte.
Og hans bukser var lasede, og hans sandaler var meget grimt bundet.
- Og så gik De en tur? - Nej, jeg ventede på miss Quinton.
Og jeg foreslog hende, at se til mrs. Boynton, før vi tog af sted.
Det var klokken fire.
- Klokken fire. - Klokken fire.
Kan vi gøre noget for Dem, mrs. Boynton?
- Hun gryntede som en gris. - Uforskammet.
Hun drikker jo. Kom, miss Quinton. Hende skal vi holde os fra.
- Og da I kom tilbage? - Da vendte jeg tilbage til arbejdet.
Og jeg gik ned for at se, om der var blevet udgravet noget vigtigt.
Lord Westholme er i telefonen fra England.
- Må jeg? - Madame.
Jeg håber forbindelsen er bedre...
Et gunstigt tidspunkt. Så De mrs. Boynton tale med en araber?
Jeg så en i hvidt gå hen til hende.
- Jeg syntes, det lignede… - Ja?
Sheik en der fulgte os tilbage. Men det var det jo ikke.
- Nej. Og så? - Jeg gik tilbage til Carol Boynton.
Tusind tak for hjælpen.
Der var en ting til. Men jeg kan ikke huske hvad.
Fortæl mig det endelig, når De kommer i tanke om det.
Mr. Cope og jeg skal til Petra.
Petra? Den ældgamle, rosenrøde by.
- Roser! Der var det. - Noget med roser?
Roser. Bladlus, sprøjte. Kanyle!
- Kanyle? - På tilbagevejen fandt jeg en æske.
Der var en injektionssprøjte i den.
- Hvis var den? - Carol Boynton.
Hun takkede mig, og tog den med, -
- da hun skulle hente Ginevra.
Oberst Carbury ringede, og bad os blive i Jerusalem.
- Kun et par dage, madame. - Hvorfor?
De antyder vel ikke, at jeg myrdede den latterlige kvinde?
Så længe min efterforskning står på...
De skuffer mig, monsieur Poirot. Kom miss Quinton.
- Undskyld. - Aristokratiet har dårlige manerer.
De kalder det at være excentrisk. Det er jeg så vant til.
Skål.
Han kommer herover.
- De ville tale med os? - Jeg efterforsker sagen.
Hun døde en naturlig død.
Næppe. Må jeg tale med Deres mand alene?
- Jeg kunne ringe til konsulen. - Det har De ret til.
- Nej, tak. Jeg venter indenfor. - Mange tak.
- Så er De en fri mand. - Fri?
Det lykkedes Dem at redde Deres ægteskab.
- De går for langt. - Fortæl mig om dagen.
- Kom De tilbage fra turen alene? - Ja.
Hvornår var De ved teltene?
Lidt over fire. Jeg så til Ginny. Hun sov.
- Hvad sagde De til Deres stedmor? - At det var varmt.
- Var det alt? - Nej...
Hendes ur var gået i stå.
Jeg trak det op, og satte tiden.
- Og den var? - Kvart over fire.
Så spurgte jeg hende, om hun ville have noget.
Det ville hun ikke. Hun var træt.
Så gik jeg ned til udgravningerne.
Og hun nævnte ikke en araber?
- Nej. - Og De så ikke nogen araber?
- Kun ved udgravningen. - Det er klart.
Tusind tak, mr. Boynton. Jeg vil gerne tale med Deres kone.
Hvorfor tror De, mrs. Boynton blev myrdet?
Det er svært at forstå, at hun ikke blev myrdet noget før.
Jeg sørger ikke over hende, men jeg føler mig ansvarlig.
Mit ægteskab har ikke været særligt lykkeligt.
Da jeg kom til familien Boynton, -
- var det for at tjene lidt ved at passe mrs. Boynton.
Så forelskede jeg mig i Lennox. Vi måtte kun gifte os, -
- hvis vi blev boende i huset.
Jeg troede, det kun var for en tid, men jeg undervurderede hendes magt.
- Til sidst tog jeg en beslutning. - Hvornår var det?
Den eftermiddag min svigermor døde.
Jeg må fortælle Emily det.
Jeg besluttede at forlade Lennox til fordel for Jefferson Cope.
Det var ikke så overraskende. Hvad skete der?
Jeg var tilbage i lejren ca. 10 minutter efter Lennox.
Omkring halv fem?
- Jeg ville fortælle hende det. - Før Deres mand?
- Hvordan tog hun det? - Meget dårligt.
Jeg ville ikke høre på hende, og gik ned til de andre.
Tror De, det var chokket, der slog hende ihjel?
Hvornår fortalte De Deres mand det?
Vi talte om det ved udgravningen.
Ejer De en injektionssprøjte?
Ja, men jeg har den ikke med her.
Tog mrs. Boynton en medicin, der hedder digitalis?
- Ja, jeg gav hende den i vand. - Og en overdosis...?
Det ville slå hende ihjel, men vi var begge meget forsigtige.
- Kunne apotekeren måske have...? - Det er meget usandsynligt.
Det kan analysen afsløre.
Nej, medicinflasken gik desværre i stykker, da vi flyttede hende.
Jeg slog hende ikke ihjel, monsieur Poirot.
Hun havde det fint, da jeg forlod hende. Vi har lidt så længe.
Hvorfor ødelægge disse uskyldige menneskers liv?
Men hvem er de uskyldige? Mindst en er meget skyldig.
Bare rolig, skat.
Værelse 21.
Mr. Cope?
Jeg troede, De var blevet bedt om ikke at forlade Jerusalem?
- Ja, men... - Jeg taler med oberst Carbury nu.
Hvis De ikke bryder Dem om hotellet, kan De bo i militærets bygninger.
Ikke helt så bekvemt.
Bær herrens bagage tilbage.
Nu, da Deres bagage er på rette vej, kan vi måske tale sammen?
- Jeg har ikke noget at fortælle. - De har da haft en spændende ferie.
Først fik De næsten en køn ung kvinde til at forlade sin mand.
Dernæst faldt en anden ung kvinde for Dem.
Og nu er en kvinde død, og ikke til Deres ulejlighed.
Jeg havde et godt samarbejde med Emily Boynton og hendes mand.
Og hendes død var til stor ulejlighed for mig.
Den kvinde, jeg ville gifte mig med, -
- har nu besluttet at blive hos sin mand, der nu er både rig og fri.
Det er ikke særlig belejligt for mig.
De præsenterede familien for et testamente til hendes fordel, -
- som var ugyldigt på grund af et andet til børnenes fordel.
De var ved at blive afsløret. Hendes død reddede Dem fra skandale.
- Vær venlig... - Fra vanære!
Jeg er kun interesseret i mord.
Hvornår var De tilbage i lejren?
Jeg blev lidt hos Nadine.
Dr. King og Raymond ville helst være alene, så jeg gik tilbage.
Jeg var vel tilbage ved femtiden.
Kort tid efter kom Carol Boynton efter Ginevra.
Så De havde rigeligt tid til at tage sprøjten fra dr. Kings telt, -
- og gøre en ende på et gammelt venskab.
Jeg har begået mange fejl i mit liv.
- Men jeg er ikke morder. - Det skal jeg nok selv bedømme.
Der er så mange muligheder. Jeg er helt forvirret.
Så stil dig selv de følgende spørgsmål.
Fortæller dr. King sandheden om dødstidspunktet?
Hvorfor bad madame Boynton sin familie om at gå en tur?
Og hvorfor var det Mahmoud, der forsøgte at vække mrs. Boynton?
Hvorfor ikke et familiemedlem?
- Skal jeg afhøre Mahmoud? - De taler sproget.
Og høre hvor araberne var på gerningstidspunktet?
Måske var det en af dem, der diskuterede med mrs. Boynton.
Det er muligt. Jeg mangler endnu at tale med nogle fra gruppen.
De er taget på udflugt.
- Vi tales ved i aften. - Det glæder jeg mig til.
"Glæde"? I englændere har mange glæder.
Solen går aldrig ned over jeres fornøjelser.
Jeg håber, det bliver ved. Om end jeg tvivler.
Hvad laver De, miss?
- Gemmer mig for dagslyset. - Kun de skyldige gemmer sig.
- Jeg er ikke skyldig i noget. - Fortæl mig om den eftermiddag.
Så kan De udforske mørket bagefter.
Miss Quinton viste mig det elfenben, de har fundet.
- Så ville jeg hente Ginevra. - Hvornår var det?
- Kvart over fem. - Talte De med Deres stedmor?
Det gjorde jeg.
Jeg sagde, at jeg ville hente Ginevra, og hun sagde…
Lad hende sove. Søvn er aldrig spild af tid.
Det er som penge i banken. En sundhedsopsparing.
Jeg hentede Ginny, og hun snakkede om en sheik i hendes telt.
Min stedmor sov, da vi gik forbi, -
- og Ginny insisterede på det med sheik en.
Det er Deres historie.
De kunne nemt have taget den sprøjte med, som miss Quinton fandt, -
- og myrdet mrs. Boynton.
Jeg ved ikke, hvordan den endte der.
Tror De, jeg ville myrde min egen mor?
"Men hun er ikke vores mor", som De sagde til Raymond på båden, -
- da han ville slå hende ihjel.
- Hørte De det? - Hvert et ord.
Vi var desperate.
Det var frygteligt at se, hvordan hun behandlede folk.
- Og så slog I hende ihjel. - Nej, vi talte kun om det.
Næste morgen virkede det latterligt, som en dagdrøm.
Jeg havde ingenting at gøre med hendes død. Tror De mig ikke?
Jeg sagde ikke, at jeg ikke gjorde.
Bare kom ud nu, mr. Raymond.
Goddag, monsieur Poirot.
De hørte vores samtale, ligesom jeg hørte jeres.
Ja. Men vi gennemførte ikke den tåbelige plan.
- Ikke? - Nej, jeg var sammen med miss King.
Så gik jeg ned. Der var noget, jeg skulle sige til min mor.
- Om Dem og dr. King? - Ja. Hun blev temmelig vred.
Jeg forbyder dig at se hende igen! Forstået?
Der var ikke meget at diskutere, så jeg gik ned til udgravningen.
Hvornår talte De med hende?
- Omkring halvseks. - Altså da hun var død.
Dr. King undersøgte hende kl. 18. Da havde hun været død i to timer.
Det er forkert.
Kunne De ikke have taget dr. Kings sprøjte -
- og slået hende ihjel som planlagt? Så kunne De gifte Dem med dr. King.
- Som en rig mand. - Tror De det?
- Var planen en anden? - Ja.
- Det er det, jeg ikke forstår... - Så, så.
Hvad var planen så?
Jeg skal vist ikke sige mere.
- Ikke en gang til mig? - Nej.
Nej.
- Farvel, da. - Farvel.
Monsieur Poirot.
Monsieur Poirot, kom.
- Jeg må tale med Dem. - Så træd frem.
Så vi kan tale sammen.
I morgen klokken 10 ved hotellets bagdør.
God aften, miss Quinton.
God aften. Er Deres efterforskning ved at være slut?
Det... Det er vist den største edderkop, jeg har set.
Se, den kravler tilbage i sit hul. Så De den, miss Quinton?
Ja. De skræmmer ikke mig. Jeg ser så mange i udgravningerne.
- Farvel. - Vi burde ikke tale med ham.
Kære ven. Undskyld vi kommer for sent.
Mr. Rogers har renskrevet vores noter fra samtalerne med araberne.
- Har de set noget? - De har set alt og ingenting.
Lad os se på dem senere.
Whisky og sodavand, tak.
Og De skal tilbage til kontoret, Rogers.
Øjeblik, Rogers.
Vil De forhøre Dem hos vores amerikanske venner, -
- om de ved noget om den person.
Så gerne. Mine forbindelser er tip-top.
Tak, Rogers. Godnat.
Lad os skåle for kriminologien, den nemmeste af alle videnskaber.
- Godaften, mr. Poirot. - Godaften.
Hvorfor må jeg ikke tale med ham?
Mahmouds medhjælper vidste vist noget.
Ja, han vil mødes med mig i morgen.
Vil han? Ved du, hvem der har gjort det?
Jeg er ret sikker, men jeg vil mødes med dem alle sammen i morgen.
Vi må finde et dramatisk sted at holde mødet.
Jeg vil ikke komme for sent til festen.
- Jeg skal også nå at skifte. - Godaften.
En gang var du så populær.
Det er en skandale.
Han beordrer mig at drikke te.
Ved kilderne i Sataf.
- Er det en udflugt? - Det kan være, De er oberst.
Men jeg er medlem af parlamentet, og jeg har ikke tid til pjat.
Mord er ikke pjat, Deres nåde.
Jeg kan bede mr. Poirot om at holde forhøret her.
Jeg finder mig i det i en dag til. Jeg tager af sted efter festen.
Dr. King.
Undskyld jeg ignorerede Dem i går aftes.
Vi er alle sammen anspændte. De er dygtig.
- Det stopper i dag - Til Deres teatralske teselskab?
Kan De ikke lade det ligge? Vi kan blive lykkelige nu.
Jeg...
Er det ikke Hassan fra Qumran?
Jo. Vi har aftalt at mødes.
Tak fordi De kom, Hassan.
Hassan, bliv her. Jeg får fat i ham.
Jeg tager på markedet.
Hassan! Kom tilbage!
Undskyld.
Fyr!
De må hellere komme med os.
Hun siger, at hun løb efter drengen.
Han blev skudt, og revolveren blev smidt ved siden af liget.
- Hun løb hen, og samlede den op. - Tror du på det?
Hun havde en tynd kjole på. Hun havde ingen taske.
Hun kunne ikke skjule en revolver.
Der var kun hendes fingeraftryk på den.
Familien Boynton og resten af selskabet var alle i området, -
- og de giver hinanden alibier.
- Hvad skal vi gøre? - Løslad dr. King.
De kan gå.
- Jeg dræbte ham ikke. - Klokken er halv tre.
De kan lige nå tilbage til hotellet.
De har vel ikke tænkt Dem at gennemføre forhøret?
Jo, vi skal til Sataf og drikke te.
Obersten og jeg har haft meget besvær med at arrangere udflugten.
Det skal nok blive informativt og måske endda underholdende.
Det er som i et teaterstykke.
Det er vigtigt, at have en god scene.
Både når det gælder komedie og tragedie.
Mine damer og herrer.
Sikke et spild af militære resurser.
Oberst Carbury har bedt mig om hjælp.
- Hvorfor i alverden det? - Det er sket for mig før.
Mrs. Boyntons død gav hendes familie ikke blot rigdom, -
- men også frihed fra et næsten uudholdeligt tyranni.
Raymond Boynton diskuterede at slå mrs. Boynton ihjel.
Han var forelsket.
De siger, at De talte med Deres stedmor kl. 17.30.
Men dr. King siger, at hun var død på det tidspunkt.
Jeg tror, at da De vendte tilbage til lejren, -
- og fandt De Deres stedmor død.
Fortalte du nogen om det? Nej.
De lod som om De talte med hende, og gik så.
Hvorfor gjorde De det? De kunne jo ikke have dræbt hende, -
- hvis hun var død, før De kom tilbage til lejren.
De tænkte på den samtale, De havde haft med deres søster på skibet.
Måske havde hun gennemført planen?
- Prøvede De at beskytte hende? - Det er en forbandet løgn.
Lad os se på sagen mod Carol Boynton.
Hvis vi forudsætter at mordet blev begået med en indsprøjtning, -
- ved vi, at nogen havde haft fat i dr. Kings sprøjte.
Men der var en anden sprøjte.
Miss Quinton fandt den, og hvem bad om at få den?
Det gjorde Carol Boynton. Hvad siger De til det?
- Den var ikke min. - Men det sagde De jo.
Jeg tror på Dem. De sagde, det var Deres, -
- fordi det var det instrument, De og Deres bror havde valgt.
De var bange for, at han havde dræbt hende.
- De beskyttede ham. - De vinder, monsieur Poirot.
- Hvordan fandt De på det? - Jeg læste det i en kriminalroman.
Bruger man en tom kanyle, indsprøjter man luft, -
- som dræber den, man stikker.
- Så De købte bare en sprøjte? - Nej, jeg tog Nadines.
Men jeg tabte den, før jeg... fik brug for den.
Da jeg så fandt Mor død, -
- troede jeg, at Carol måske...
Det var chokerende at finde hende...
Tak, mr. Boynton. Bare sæt Dem ned igen.
Tiden løber, og jeg kan ikke se, at vi kommer nogen vegne.
- Kan De, oberst Carbury? - Lad bare monsieur Poirot fortsætte.
Han plejer at komme frem til noget.
"Plejer"? Altid.
Hvem var så ansvarlig for mordet? Dr. King?
Ville hun befri Raymond Boynton fra hans stedmors klør?
Nej, for da dr. King forlod lejren, var mrs. Boynton stadig i live.
Da hun kom tilbage, var hun død. Det har en uvildig læge erklæret.
Og hvad med vores yngste mistænkte?
Det kan De ikke være bekendt, monsieur Poirot.
De skal ikke beskylde Ginny.
Hvad så med Dem?
De var sygeplejerske for Deres svigermor.
De var den sidste, der talte med hende, -
- og her kunne De have givet hende indsprøjtningen.
- Og De havde et motiv. - Hvilket motiv?
Hendes kærlighed til Dem.
Hun behandlede sin svigermor pænt på grund af Dem, -
- indtil hun indså, at De var en knækket mand.
Hun forsøgte at overbevise Dem om at løsrive Dem, men uden held.
Den sidste udvej hun så, var -
- at bruge det gamle jalousi-nummer.
Hun var klar til at gå længere end bare flirteri.
Hun truede med at forlade Dem. Der var kun et andet alternativ.
At eliminere sin svigermors indflydelse på Dem -
- ved at eliminere sin svigermor.
Jeg slog hende ihjel.
- Hvorfor? - Hvordan kan De spørge?
Jeg spørger.
På grund af, hvad hun havde gjort ved os.
Deres kone fortalte Dem først, at hun ville forlade Dem -
- efter at mrs. Boynton var død.
- Hvad gør det? Jeg vidste det. - Det gør en hel del.
Jeg vil råde Dem til at fortælle sandheden.
Det sværger jeg.
Da vi gik fra lejren vidste jeg, at jeg måtte handle hurtigt.
Det gik op for mig, at jeg kunne gøre noget, der kunne redde situationen.
- Gøre hvilket, mr. Boynton? - Vel det, Raymond også ville.
Jeg har fået nok.
At fortælle Mor, at jeg rejste.
Jeg ville rejse væk med Nadine samme aften, hvis hun ville med.
Og da De nåede ned i lejren?
Vågn op, Mor. Nadine og jeg...
Jeg så, at hun var død. Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle gøre.
Stillede De hendes ur? Det lå i hendes skød.
Jeg handlede mekanisk. Så gik jeg ned til udgravningen.
- Det er sandheden. - Jeg tror på Dem, mr. Boynton.
Deres forklaring stemmer både med fakta -
- og med Deres psykiske tilstand.
Det er meget interessant det hele, -
- men jeg skal drikke cocktails med lord Peel om halvanden time.
Fortsæt endelig, monsieur Poirot. Jeg går.
Naturligvis, lady Westholme.
Vi må ikke komme for sent til kongeskålen.
Lad os da alle sammen tage af sted og fejre George VI, -
- selvom De vel er ked af mrs. Simpson.
Jeg er skuffet. En amerikansk kvinde burde kunne tage tronen med stil.
Oberst Carbury, inviterede De os alle sammen til kroningsfesten?
- Ja, miss Boynton. - Tak.
Sarah.
Der bliver vel ikke så meget dans at varme sig på?
- Ved du, hvem der gjorde det? - Jeg har indtil midnat, oberst.
Du nævnte ikke en gang ham, der blev skudt.
Det kommer vi til. Det bekræfter kun, hvad jeg allerede vidste.
- Ja? - Informationerne fra Amerika, sir.
- Har oberst Carbury set det? - Set hvilket?
Hvad lavede I? Det er mig, han arbejder for.
Hjælp mig med slipset. Det er jo din kroning.
Det gik jo godt.
Obersten er den bedste, jeg har danset med.
- Du har jo danset med så mange. - Han kan da ikke være bedre end Ray.
Det var sødt sagt.
Monsieur Poirot er for fed til at danse. Det er dårligt for hjertet.
Jeg gad godt vide, hvem der gjorde det.
- Er det vigtigt? - Det er det da. Sig det.
Hvorfor skulle det ikke være en af os.
Tænk over to ting:
Mrs. Boynton tog digitalis, -
- og dr. King manglede en sprøjte.
Ingen fra familien havde behøvet at bruge den.
De skulle bare øge dosen.
Skylden kunne skydes på den apoteker, der lavede blandingen.
Hvis sprøjten blev brugt, var der en grund til det.
At morderen ikke kendte mrs. Boynton godt nok, -
- til at gå ind i hendes telt og ændre på hendes medicin.
Af alle de mistænkte, er den mest indlysende mr. Cope.
De var skyldig i svindel.
Hun tvang mig til at brænde testamentet.
Det var heldigvis kun et problem i nogle få uger.
- Du er tilgivet, Jefferson. - Han snød os jo.
Vi planlagde jo at myrde hende.
Fortsæt.
Mrs. Boynton nød at forhindre sin familie i at omgås andre.
Alligevel insisterede hun på, at de skulle gå en tur uden hende.
- Hvorfor? - Jo...
Hun ville af med familien, fordi hun, om man så må sige, -
- havde andre jern i ilden.
Hvad var det, De kaldte hende, dr. King?
Ynkelig og latterlig.
Sådan blev hun konfronteret med sig selv af en intelligent ung kvinde.
Hun var vred og forvirret. Og pludselig, på samme tid -
- genkendte hun et ansigt fra fortiden.
Endnu et offer til hendes klør.
Tænk på hendes ord til dr. King.
Jeg glemmer ingenting.
Ikke en handling... Ikke et navn, ikke et ansigt.
Hun talte ikke til dr. King, men til en, der stod bag hende.
Lad os prøve at huske, hvad der skete den aften.
Familien tog af sted. Lady Westholme har fortalt, -
- at en af de arabiske tjenestefolk skændtes med mrs. Boynton.
Siger De, at det var en af araberne, der gjorde det?
Både miss Quinton og lady Westholme så araberen komme ud fra Ginnys telt.
Men dr. Kings telt var lige ved siden af.
De kunne have taget fejl af dem. Lady Westholme sagde...
Og hans bukser var lasede, og hans sandaler var meget grimt bundet.
Men hun sad næsten 200 meter væk.
Hun kunne ikke se hans ansigt.
Hvordan kunne hun have set hans tøj så detaljeret?
Der var ingen araber, der skændtes med mrs. Boynton.
Den, der dræbte mrs. Boynton, -
- var den, der stod bag dr. King i Jerusalem.
Dr. King?
Og det var den, der stod bag mig, -
- da jeg skulle møde det eneste vidne til mordet.
Det var ikke et tilfælde.
Lady Westholmes vindue vendte ud til gyden, -
- hvor jeg talte med drengen.
Hun hørte det, men måtte vente til vi mødtes med at finde ham.
Derefter jagede hun gennem gaderne -
- til hun fik sit bytte.
Men miss Quinton sagde, at mrs. Boynton var i live, -
- da hun og lady Westholme tog af sted.
Og hun var død, da de kom tilbage.
Miss Quinton gav lady Westholme ret.
- Hun gryntede som en gris. - Uforskammet.
Miss Quinton er let at påvirke. I går i lobbyen sagde jeg...
Det er vist den største edderkop, jeg har set.
De skræmmer ikke mig.
Der var ingen edderkop, og mrs. Boynton gryntede ikke.
Jeg opfandt edderkoppen.
Og mrs. Boynton var død.
Lady Westholme gik tilbage til sit telt.
Hun klædte sig ud i et lagen...
Og en klud, sådan her.
Og et stykke snor.
Sådan her.
Hun kom til at gå ind i Ginnys telt, deraf historien om sheiken.
Så gik hun ind i dr. Kings telt.
Her fandt hun sprøjten. Så gik hun ud -
- til mrs. Boynton, og indsprøjtede giften.
Hun lader hende sidde til miss Quinton kommer tilbage, -
- og lady Westholme går en tur med hende.
Hvorfor skulle lady Westholme ville myrde mrs. Boynton?
Lady Westholme var født amerikaner, men blev mere engelsk end nogen.
Mrs. Boynton sagde, at hun aldrig glemte et ansigt.
Hun arbejdede i et fængsel, -
- og min mistanke er blevet bekræftet af det amerikanske politi.
Før sit ægteskab var lady Westholme kriminel, -
- og indsat i netop det fængsel.
- Ville stedmor afpresse hende? - Nej, ikke for penge.
Men hun fik lejlighed til at torturere sit offer.
- Indtil hun afslørede hende. - Med en dramatisk scene.
Netop. Lady Westholme vidste, at hun ville miste sin indflydelse, -
- hvis mrs. Boynton talte.
Mine damer og herrer. Om et øjeblik er der fyrværkeri på terrassen.
Vi har haft rigeligt med fyrværkeri.
Vi ses senere.
Ved De, hvad det vil sige, at have ingenting?
At skulle klatre stykke for stykke mod værdigheden.
At få ros og anerkendelse, -
- og se det smuldre?
Det er godt, hun er død. Familien er glad.
Skal jeg lide?
Arresterer De mig, monsieur Poirot?
- Det er op til oberst Carbury. - Fanden tage Dem.
Jeg elsker den visuelle overflod.
- Gud velsigne kongen. - Se kronen.
Hvor er det fint. Det er så trygt.
Lady Westholmes værelse. Kom.
Hvad sker der?
Hun døde, da hun rensede sin revolver.
- Hvilket? - Selvmord skal efterforskes.
Hun havde besvær nok i live. Giv hende fred i døden.
- Et frygteligt uheld, lord Peel. - Der er ikke mere, vi kan gøre.
LAD Y WESTHOLME I SKYDEULYKKE
"Lady Westholmes tragiske død fandt sted i Jerusalem."
- Mens hun rensede sin revolver. - Hun kendte sin pligt.
- Hvor britisk at vælge den udvej. - Hun var amerikaner.
- Halløj. - Farvel Hercule og oberst Carbury.
Skal De til Amerika med den unge mand?
- Han har inviteret mig derover. - Nå, da.
Og jeg skal til Amerika og grave.
- Farvel! - Hav det godt. Farvel.
Farvel, monsieur Poirot! Farvel, oberst Carbury!
Jeg håber de ved, hvad Andre Gide vidste.
Det svære er ikke at befri sig selv, men at bruge sin frihed.
- Farvel! - Farvel!
De skal nok klare sig.