Utamničene uspomene tumaraju u mraku.
Jebi ga. Razbeže se kao pacovi...
Mrtve duše kao pacovi nogama tapkaju u tišini.
Pepeo se slaže na dnu lobanje.
Goblin razvlači zavese s kosookim osomehom.
Panika. Trepćem dok on nestaje u senci, nagoveštaj proročkih mačjih očiju
Prašina postaje toliko gusta, da u pet, kad se teturam do smrznutog kupatila
ostavljam tragove za buduća iskopavanja.
Kažu da nastupa ledeno doba, klima se menja.
Vazduh muca tik tik tik tik,
Tandrkanje časovnika smrti maljem udara u škriljčane krovove.
Led u tvojoj čaši je radioaktivan, Džoni.
Napolju u olovnoj kiši labud od Avona umire sinkopatizovana smrt...
Crni mraz hvata jul za gušu.
Navlačimo zavese neprozirne preko zore, i drhtimo pored praznih kamina.
Bogovi ukućana su otišli, niko se ne seća kada.
Makovi i kukolj davno su zaboravljeni ovde,
kao momci koji su poginuli u Flandriji,
njihova imena uklesana u seoske krstove obrisao je kasni mraz.
Proleće je obavilo polja arsenovim zelenilom, hrastovi umiru ove godine.
Na svakom zelenom brdu stoje ožalošćeni i nariču nad Krajem Engleske.
Moj učitelj je rekao, «nema više zidova u Engleskoj nego u Berlinu, Džoni. »
Šta ćemo raditi u ovim istrošenim hektarima? Umreti od dosade?
Ili zabavljati se, izvući iz čaura crveno i tirkizno na površinu
kao mrtve glave iz cepki biljaka.
Noćni moljci.
Još neraskomadano topovsko meso za rintanje od devet do pet.
Šmrkaju lepak umesto vaše masonske rakije.
Obaraju nas s nogu obmane neuspeha.
Izlazak na ručak u 501s. Vezivanje u čvor kurčeva u diskoteci.
Čuli smo proročki glas:
« Video sam najbolje umove moje generacije uništene ludilom.
Izgladnele, histerične, gole... »
« Ne s praskom, već s cviljenjem... »
I sakupljeno je sve što ste bacili iz vaših kuća snova,
bogatsvo iz vaših kanti za smeće.
Prebirajući dronjke vaših života razbacali smo gomilu,
i čučnuli na vaša spaljena srca.
Vaš svet, koji vredno radi na sopstvenom uništenju
opslužuje mašineriju profita i zaustavlja se sa škripom, ne sa praskom.
Ćak su i naši marševi beznadežni. Uredni mali marševi niz slepu ulicu.
Sve je okružila zla birokratija, mutirana, velika kao dinosaurus.
Tanak žuti gnoj cedi se iz iznurenih institucija.
Građani su stajali nemi, gledali decu koju su progutala njihova kolica.
I sve što ste vi uradili, u očajanju, bilo je slavljenje Vindzora, opet.
Stare krave teturaju se u klanicu da bi se pojavile kao pečeni volovi.
Šta ti vidiš u ovim teškim vodama? Pitam.
Ništa osim birokratije iz ministarstva
koji truju ljutiće novim hemijskim sredstvima.
Šta ja to čujem?
Zvuk Geršvina iz dinamike geta.
Šta još? Cepanje atoma.
A glasine?
Polu-istine procurele iz ministrovog slučaja.
Vire iza zasleplujućeg sunca?
Šta oni kažu?
Kao i obično, bez komentara. Neki od njih su ćutljivi.
Oh ovde je straža.
Lozinka?
ODSTUPI.
Šta još vidiš?
Laži teku kroz nacionalnu mrežu, i korupcija.
I sve je to normalno? Jeste.
Gde je nada?
Male nevine laži izvukle su je iz glavice kupusa.
Ubili su je?
Jesu.
A sutrašnjica?
Sutrašnjica je otkazana zbog malog interesovanja.
Video si grafit pre godinu dana na Euston Roadu, i nisi verovao u to;
Kakav ti je dokaz potreban da svet otpada kao jesenji list?
Oluja dolazi da ga oduva u poslednjoj zimi.
Zar ne osećaš da dani postaju kraći?
Tužni stari Imperator pognut ispod njegovog crnog cilindra
osmehuje u mrtvačkoj suncem obasjanoj tišini.
Gospođa iz komšiluka kaže mi "Eno njega!
Tamo je Hirohito i njegova carica Nagasaki. "
Vidi! Džoni vidi!
Sviraju posmrtni marš carskom posuđu.
On je ukrao uzorak kad si ti bio mali dečak, niko se nije brinuo mnogo.
Bili su zaueti samo tim kako će proćerdati nasleđe oca atoma.
Sad ga vidiš, sad ga ne vidiš.
Engleska je to imala davno,
nas decu koju su odbili od paketa hrane od ujkae Rendiaj sa divljeg zapada
čokalada - puno stripova i žvakaćih guma.
Odrastao sam u vetru promena, gospođo!
Absulutno! Potpno sam izgubila razum.
Tata je upalio katodnu cev za vreme vašeg krunisanja
i posle uveče gledao vremensku progonozu u prigradskoj kišici.
Poklon sat njegovog oca oca,
mauzolej od crnog memera otkucao je moje detinstvo.
101 godina osiguranja srednje klase.
Bombe su padale uobičajenom monotomijom,
ostavljajući nas da čekamo -
smrznuto srce Engleske uništilo je svaki prolećni list,
sve aspiracije isušilo u krvi.
U tišini Engleskog predgrađa moć
i tajnost žive u istoj kući,
dok je daleko u velikom gradu sve od A do Z stegnuto u mrežu očaja
Svet nikad neće zaboraviti
Kakvi ljudi misle da smo mi
Odred! Odred!
Na desno! Leva! Desna! Leva! Desna! Leva! Desna! Leva!
Ne budi tužan
Nišani! Pali!
Brzi čamac, kao ptica na krilima
napred, mornari plaču
Noseći momka koji je rođen da bude kralj
preko mora do Skie.
Glasno vetrovi urliču, glasno talasi riču
Munje paraju vazduh
zbunjujući naše neprijatelje koji stoje na obali
Neće se usuditi da nas prate.
Brzi čamac, kao ptica na krilima
napred, mornari plaču
noseći momka koji je rođen da bude kralj
preko mora do Skie.
Brzi čamac, kao ptica na krilima
napred, mornari plaču
noseći momka koji je rođen da bude kralj
preko mora do Skie.
Glasno vetrovi urliču, glasno talasi riču
Munje paraju vazduh
zbunjujući naše neprijatelje koji stoje na obali
Neće se usuditi da nas prate.
Brzi čamac, kao ptica na krilima
napred, mornari plaču
noseći momka koji je rođen da bude kralj
preko mora do Skie.
- Da li je napunjen? - Da, gospođo.
- Da li uživate na Folklandima? - Da, gospođo.
- Pripremate se za sledeći? - Da, gospođo.
- Biće veliki, zar ne? - Nadam se, gospođo.
Nastavi samo tako i dalje.
Preveo Mita