En gång för länge, länge sedan fanns en vild och storslagen värld
En äventyrling tid, en mörkrets, demonernas och trolldomens tid.
Det var en tid då män, kvinnor och barn styrdes med av svärdets makt.
Men en stam, Ragnicks, hade rätt att gå säkra överallt i världen.
I tidernas gryning hade deras kung bytt ett berg av guld mot en rubin.
Stenen var magisk. I den fanns musiken, skrattet och vänligheten.
Den vise kungen visste att det var mer värt än all jordisk rikedom.
Ragnicks blev underhållare, historieberättare och musiker.
De välkomnades med glädje överallt.
De adopterade ett par föräldralösa tvillingar och en liten flicka.
De upptog dem i stammen och gav dem Ragnicks märke med Den öppna vägen.
Rubinen gick från hand till hand, från generation till generation.
Så småningom blev en ung drottning, Canary, magins heliga väktare.
- Hur långt är det kvar till gränsen? - Det är bara bortom kullarna.
Etaray!
Fortare!
Greyshaft.
Här, du vet var du ska gömma den.
- Jag kan inte lämna dig. - Vi har inget val.
Åt sidan! Mitt folk är jonglerare och musiker. Vi har fri passage överallt.
Nej. Det står skrivet att det är dags att ni lär er njuta av underkastelse.
Sluta, snälla ni!
Förstår du nu? Du och din magi tillhör mig.
Var är rubinen?
Kedja fast henne.
Nej!
- Döda dem! - Nej, jag bönfaller er!
- Varför? Är de magiska? - Nej, de är föräldralösa hittebarn.
Snälla ni, de är mina enda barn!
Om ni låter dem leva lovar jag att göra allt vad ni vill.
- Lovar du att lyda mig? - Ja.
Så länge jag lever ska dessa två inte dödas av mina män.
Om du håller ditt löfte.
Getehanganata!
Kadar!
Kvinnorna är era!
Jag gratulerar er, min herre. Ni har vunnit ett värdefullt pris.
Och dyrbart.
Var är rubinen? - Var inte orolig. Den magiska stenen ska bli vår.
För henne till mitt harem.
De här fingrarna måste brännas, annars kan de användas mot er.
Ordna det då, prästinna.
- Vem av er har gjort det här? - Jag!
- Det är oklokt att låta dem leva. - Jag har avgivit ett löfte.
Varken jag eller mina underlydande ska döda dem.
Då ska de dö för egen hand.
De är era, lortmästare. Kasta dem i Gropen och börja träna dem.
Bröderna skildes åt och sattes i arbete i ett fängelse, kallat Gropen.
Deras träning bestod av en enda lektion.
Men de vägrade lyda.
För sin olydnad straffades Kutchek av en jätte i svart hjälm...
Din jävel!
...och Gore av en jätte i mässingshjälm.
Så tränades de att hata var och en som bar hjälmarna.
Ändå förblev de upproriska. Och de växte upp och blev män.
Men inte vanliga män, utan barbarer.
Djuret i dem tog över. Ingen visste om de mindes varandra.
För lång tid hade gått, fylld av alltför mycket vrede.
Försvara dig!
Få kvinnor i världen har haft sådana smycken.
Dyrbara smycken.
Det är mer än ett smycke. Det liknar en slavs kedja.
Varför gör du så mot mig? Jag ger dig gåvor.
- Jag ägnar dig all min tid. - Men du håller mig i bur.
Du förhäxar mig.
- Tiden har kommit, herre. - Ut!
- Ut härifrån! Lämna oss i fred! - Nej, herre.
- Du börjar bli vårdslös, prästinna. - Jag har goda skäl, mästare.
Det är oroligt i landet. Rubinen kanske är i fiendens händer.
Ni har blivit svag.
Jag bestämmer fortfarande här.
Kadar!
Ja, men vilken makt har du om ditt hjärta är hennes fånge?
Det finns en chans att lossa hennes tunga.
- Tvillingarna är klara. - Lever de?
De är redo att dö. På er order, herre.
- Så får det bli. - Nej, du kan inte!
Du lovade att inte skada dem!
Jag håller mitt löfte. De jävlarna ska döda varandra.
Heliga Istar, vad är det här?
Nu räcker det. Titta här, din skithög.
Du kanske kan tala om vad du gör med mitt ansikte?
Gore, din idiot! Det är jag, Kutchek, din bror!
- Din lögnhals! Min bror är död! - Det sa de om dig också.
Sluta! Sluta, snälla ni!
- Canary! Hon lever. - Vi måste ut härifrån och befria henne.
Efter dem! Jag vill ha deras huvuden!
- Vad gör vi nu? - Hallå! Här borta!
Här borta!
Här!
Kom hit!
Vilka bjässar ni är. Det här är Ismenes lyckodag.
Kan ni inte gnaga lite på den här buren och släppa ut Ismene?
Vart ska ni? Vart ska ni?
Toppen.
Det finns ingen här. Ingen musik, inga färger, ingenting.
Det är omöjligt.
Heliga Ister.
- Det här är Chinas verk. - Kom då. Släpp ut mig!
- Släpp ut mig. - Låste Ragnicks in dig har de väl skäl.
Bara ett litet missförstånd.
- Var försiktig, de har förändrats. - Det gör mig arg.
- Vad fan händer? - Stanna där, tjockis.
- Tjockis? Jag? - Du.
Vem kallar du tjockis, din älgskalle?
Vi har dem!
Sluta leka nu, Ibar! Det är Kutchek och Gore.
Du ljuger. Tvillingarna är döda. - Hämta den laglösa flickan.
Vi ska ha lite roligt och hänga dem alla tre.
Vänta! Jag känner dem inte ens!
Låt dem dingla!
Vänta! Var är Kara? Hon skulle känna igen oss.
Vem är Kara?
Låt dem dingla!
Här finns ingen Kara. Hon gav sig av för länge sen. Sätt igång showen nu.
Vänta! Hur känner de till Kara, make?
Min bror, titta här.
- Vad tycker du? - Du var nästan lika bra som jag.
- Vänta. Vad vill du göra? - Jag vill ta reda på vilka de är.
Kom hit, make!
Det är den Öppna vägens märke, precis där Nanny satte det.
Nu kanske vi kan få nåt gjort. Vi behöver riktiga vapen.
Vi har inga vapen, och ingen är stark nog för att trotsa Kadar.
- Skojar du? - Titta på oss.
Se på oss, vi är enorma!
Jag vet var det finns vapen.
Lossa mina rep, så lossar jag min tunga.
Kan vi lita på dig? Ibar säger att du bara bryr dig om guld.
Om det är sant brottar jag ner dig.
- Hoppas att där finns vapen. - På "Bucket of Blood" kan allt köpas.
Medan ni försöker köpa vapen, hittar jag ett sätt att få in er i slottet.
Tjena, polarn. Snyggt öga. Vet du var man kan köpa vapen?
Jacko!
Ni vill göra affär?
Ni vill ha sköldar, vapen, hästar av Jacko? Ni ge Jacko guld?
- Nåt sånt, ja. - Visa guld för Jacko. Alltihop.
- Ni vill betala Jacko överpris. - Jag sa ju det. Du överdriver jämt.
- Nu gjorde du honom arg. - Vi går till nån annan.
Glöm affärerna. Jacko har nytt förslag.
- Vi leka lek. Vi brottas med armen. - Vill du bryta arm?
Ert guld mot mina vapen.
Men om Jacko vinner, ingår kvinnan också.
Vänta lite, vad tror du jag är? Deras personliga egendom?
- Stick, Gore, han är min. - Nej, stick!
Sätt igång.
Jag älskar att bryta arm.
- Vem är din vän? - Froila.
Be Froila att gå och äta en råtta.
Klara...
- Färdiga... - Gå!
Det är oklokt att vinna över Jacko.
Min bror är lite trög. Han upptäcker det nog först när han har vunnit.
Säg till din vän att uppföra sig.
Du skrämde henne!
Kadar håller er drottning inburad i sitt harem. Det finns en tunnel dit in.
De är galna.
Ta de här.
- Lyft upp henne. - Skynda på.
- Vad gör du? - Sätt ner henne.
Det här är inget problem. En ordentlig knuff, så är vi inne.
- Ge mig plats. - Varför ska du göra allt det roliga?
- Du får jämt göra allting först! - Vad snackar du om?
Vem går där?
- En av Talchets glädjeflickor. - Inte illa för att vara glädjeflicka.
Tack.
Kom nu. Skynda på.
Skynda på!
Såvitt jag kan förstår är vi framme.
Låt mig göra det här.
Den här tunneln leder till haremet. Jag håller utkik efter Kadars vakter.
Kadar är visst så kär i Canary att han försummar de andra kvinnorna.
Så var försiktiga där inne. Lycka till
Här!
Canary!
- Vad har den ormen gjort? - Hur mår du?
- Nu mår jag bra. Ni dröjde länge. - Vi skyndade oss...
Ni har vuxit. Och Kara?
- Hon försvann när Kadar tog oss. - Vi måste få ut dig.
Glöm det. Kadar kommer att märka det.
- Hör på. Ni måste hämta navelstenen. - Din rubin?
Ni måste ge Ragnicks sin magi tillbaka. Greyshaft gömde den när vi fångades.
- Om den kommer i orätta händer... - Det gör den inte.
- Var gömde han rubinen? - Limetree.
De förbjudna länderna...
Det är bråttom. Vad minns ni om Limetree?
Minns ni mina godnattsagor? Tänk.
Våra förfäder begravde sitt guld där.
- Ja, ett guldberg mot en navelsten. - Och det vaktades av en drake
Han heter Dödgrävaren, och ingen kan besegra draken...
- ...utan... - Utan de heliga vapnen.
- Det visste jag. - Det visste jag.
- Gå till kungagraven. Där är vapnen. - Du måste följa med.
- Om jag går, kommer Kadar efter. - Vi kommer tillbaka.
Jag vet.
- Nej, Gore. - Jo.
- Nej. - Jo.
Var har du varit? Vi letade efter dig.
Var har ni själva varit? Jag har suttit här hela natten!
Jättegulligt. Hästarna väntar här borta.
- Jag vill av! - Vänta!
Vänta på mig!
Det ska lära dig att trots prästinnan. Var är rubinen?
Tala!
- Tala! - Nu räcker det!
Patetiska varelse. Din lilla hemlighet är upptäckt.
Snart har jag rubinen och dess makt, och du är bara en av Kadars skökor.
Samla mina vakter.
- Vem har gjort det här? Prästinnan? - Ja, herre.
Sadla hästarna! Jag vill ha tag i China.
Rubinens makt ska bli min. Ingen trotsar Kadar.
- Ska vi inte till Limetree? - Hör på nu.
Vi måste hämta vapnen i kungagraven.
Annars är vi försvarslösa mot draken. Fattar du?
Mot vad?
Ta bort den!
Rubinen.
Jag gillar inte yxan. Jag vill ha svärdet.
- Jag vill ha yxan. - Bra. Jag vill helst ha svärdet.
- Du är väl inte rädd? - Skojar du?
- Vilka var det? - Jag glömde fråga.
- Vad gör vi nu? - Titta.
- Jaha?
- Var är rubinen? - Canary sa att den skulle vara här.
- Här finns ingen rubin. - Jag vet. Vad ska jag göra åt det?
- Vad ska vi göra? - Jag vet inte!
- Jag borde döda dig. - Jag borde döda dig, din fula skit.
Se upp!
- Slåss eller springa? - Springa.
Fort!
Jag vet. Vi kryper in i hålet. När den kommer upp dödar vi den.
- Vi? - Jag menar ni.
Kom där, draken. Kom då.
- China? - Rubinen.
- Var är rubinen? - JAg trodde att du hade rubinen.
- Allt besvär i onödan. - Jag slogs med draken.
- Jag då? Vad är det här - drakpiss? - Rubinen. Håll ögonen på rubinen.
"Håll ögonen på rubinen..."
Ta den här till Ibar. Vi ska rädda Canary.
- Kara. - Vem?
Kara.
Jag hoppas att jag slipper gå tillbaka genom träsken.
- Var hittade du hästarna? - De väntade på oss.
Lycka till.
- Kan vi lita på henne? - Hon är Kara. Hon sviker oss inte.
- Varför tar vi den här vägen? - För att överraska Kadar.
Ge upp. Varje Ragnick kommer att slåss till sista blodsdroppen för rubinen.
Tyst. Ett ord till, och jag skär halsen av dig.
Snart möter vi dina vänner.
Och blir den sista gången vi ser dem, för idag ska de dö.
Gore! Kutchek! Gore!
Det är Canary.
Din magi är borta.
Förr förtrollade du männens hjärtan med din sång-
-och dess löften om lycka. Nu är dina ord fulla av hat och död.
Snart är rubinens makt min.
Du kommer aldrig att få rubinen.
Endast en örns ögon kan se på rubinen.
En orms ögon skulle bli bländade, och hans sinne förvirrat.
Det såg ut som om du hade flytt. som om du var fri.
Min magi fick dig att tro det. Nu är jag fri.
Pin, var är de andra?
Var är Ibar och Allura?
- Vad har hänt? - Var är Kutchek och Gore?
De kommer nog inte tillbaka. De red till Talchet för att rädda Canary.
Vi har rubinen, men...en förbannelse vilar över den. Den har blivit till sten.
Det betyder att Canary är död.
Sången är slut. Skrattet har tystnat. Drömmen...är död.
Ger du upp? Skär loss vagnarna. Vi kan rädda våra liv.
Vi har försökt tusen gånger. Så fort vi skär av en ranka, växer två nya ut.
Ett underverk. Ett underverk. Ragnicks kan välja en ny drottning.
Skynda på. Hämta alla jungfrurna.
Canary?
- Bara två? - Bara två.
I hela stammen?
Skynda på.
Nej, det måste finnas någon.
- Du. Kom hit, mitt barn, fort! - Jag?
- Åh nej, inte jag. - Ta hit henne.
Släpp mig, din pajas! - Jag är ingen jungfru, Ibar.
Vi har inte tid med såna bagateller. Håll i henne och täck av magen.
- Men, make... - Tyst!
Den passar.
- Det är ingen idé. Du är drottning. - Men, make...
- Din dåre, hon är ingen Ragnick. - Nej!
Vänta. Det är okej.
Jag är Kara.
Det är Kara. Drottningen!
Hitåt!
Kom.
Ni lever!
Jag vill ha tömmarna.
Jag gillar inte tömmarna.
Bra. Jag vill hellre ha tömmarna.