НАЗАД У МАЙБУТНЄ
МАЄТОК БРАУНІВ ПРОДАНО ЗАБУДОВНИКАМ
«ХІЛЛ-ВЕЛЛІ ТЕЛЕГРАФ» МАЄТОК БРАУНІВ ЗРУЙНОВАНО
Жовтень - це пора винаходів, саме тому «Statler Toyota»
рекордно знизили ціни на всі моделі 1985 року.
Ви не знайдете кращого авто
з кращим сервісом за такою ціною будь-де у Хілл-Веллі.
«Statler Toyota» в центрі Хілл-Веллі.
Очікують, що Сенат проголосує за це сьогодні.
Інші новини:
офіційні представники Тихоокеанського ядерного дослідницького центру
заперечили плітки про те, що плутоній
був викрадений з їхнього сховища два тижні тому.
Лівійське терористичне угруповання взяло відповідальність
за ймовірне викрадення.
Проте влада стверджує, що розбіжність у показниках -
це лише технічна помилка.
ФБР, що займається розслідуванням, цю справу ніяк не коментує.
ЕЙНШТЕЙН
Привіт, Доку!
Доку?
Агов, хто-небудь вдома?
Ейнштейне, ходи, песику.
Що тут відбувається? Боже.
Господи.
Яка бридота. Куди він подівся?
ОБЕРЕЖНО, ПЛУТОНІЙ РАДІОАКТИВНО
НАЛАШТУВАННЯ ДРАЙВЕРА
ПЕРВИННА НАПРУГА
ПЕРВИННИЙ ДРАЙВЕР
ПІДСИЛЕННЯ
Рок-н-рол.
-Алло. -Марті, це ти?
Привіт, Доку. Де ви?
Добре, що я тебе застав.
Давай зустрінемось біля магазину «Дві сосни» о 01:15?
Я здійснив прорив у науці, потрібна допомога.
Чекайте. О 01:15 ночі?
-Так. -Доку, що відбувається?
-Де ви пропадаєте цілий тиждень? -Я працював.
Де Ейнштейн? Він з вами?
Так, він поряд.
Знаєте, Доку, ваше обладнання працювало цілий тиждень.
Моє обладнання.
До речі, я згадав, Марті, не підключайся до підсилювача.
Є невеликий ризик перевантаження.
Матиму це на увазі.
Добре, побачимося вночі. Тільки не забудь.
-О 01:15, магазин «Дві сосни». -Гаразд.
Я чую свої годинники?
Так, зараз восьма ранку.
Ідеально! Мій експеримент вдався!
Вони всі відстають рівно на 25 хвилин!
Зачекайте, хвилинку, Доку.
-Ви хочете сказати, що вже 08:25? -Саме так.
Прокляття.
Я запізнююсь до школи.
ЛАСКАВО ПРОСИМО ДО ХІЛЛ-ВЕЛЛІ
-Дженніфер. -Марті, не ходи туди.
Стрікленд шукає тебе.
Якщо тебе спіймають, це буде четверте запізнення поспіль.
Ходімо, здається, ми у безпеці.
Цього разу я не винний.
Док завів всі свої годинники на 25 хвилин пізніше.
Док?
Наскільки я розумію, ти все ще зависаєш
з доктором Емметтом Брауном, Макфлаю?
У вас одне запізнення, міс Паркер.
А це тобі, Макфлаю. Це вже четверте поспіль.
Дозволь я дам тобі одну пораду, юначе.
Цей так званий доктор Браун - навіжений. Він справжній псих.
Будеш знатися з ним, втрапиш у велику халепу.
Так, сер.
У тебе проблеми з поведінкою, Макфлаю. Ти прогульник.
Нагадуєш мені свого батька.
Він теж був прогульником.
Я можу йти, містере Стрікленд?
Твій гурт подав заявку
на прослуховування для сьогоднішніх танців.
Навіщо перейматися, Макфлаю? У тебе немає шансів.
Ти таки схожий на свого батька.
Жоден Макфлай не досягав нічого в історії Хілл-Веллі.
Скоро історія зміниться.
Наступні, будь ласка.
Добре, хлопці, зіграємо рок-н-рол.
«МИ - НАРОД» ПРОСЛУХОВУВАННЯ ГУРТІВ
Добре.
Ми... ми гурт «Пінхедз».
Один, два, три.
Все, досить. Дякуємо, хлопці.
Годі. Досить, хлопці.
Боюся, ви надто гучні.
Наступні, будь ласка.
Покличте інший гурт.
Переобирайте мера Голді Вілсона.
Прогрес - це його друге ім'я.
-«Надто гучні». Не можу повірити. -Мер Голді Вілсон...
У мене ніколи не буде нагоди зіграти для публіки.
Марті, одна відмова - це ще не кінець світу.
Не думаю. Просто я не створений для музики.
Але в тебе добре виходить, Марті. Виступ на прослуховуванні був чудовим.
Треба надіслати касету на студію звукозапису.
-Док завжди так каже. -Так, я знаю.
«Якщо думати головою, можна досягти чого завгодно».
Це хороша порада, Марті.
Гаразд, Дженніфер.
А якщо я надішлю касету, а вона їм не сподобається?
Раптом вони скажуть, що я - нездара?
Мовляв, забирайся звідси, у тебе немає майбутнього.
Я не витримаю такої відмови.
Господи, я починаю говорити як мій батько.
-Годі, він не настільки поганий. -Врятуймо вежу.
Принаймні він дає тобі машину на завтрашній вечір.
Заціни тачку.
-Круто. -Добре, здавай назад.
Колись і в мене така буде.
Колись.
Правда, було б добре поїхати на такій машині на озеро?
Закинемо пару спальників у багажник.
Лежатимемо під зоряним небом.
-Припини. -Чому?
Твоя мама знає про завтрашній вечір?
Звісно, ні.
Мама вважає, що я їду на природу з хлопцями.
Дженніфер, вона розлютиться, якщо дізнається, що я їду з тобою,
знову читатиме мені лекцію про те, що вона ніколи не вчиняла так,
коли була молодою.
Здається, ця жінка народилась черницею.
Вона хоче, щоб ти поводився пристойно.
Їй це не дуже вдається.
Який жах.
Врятуймо годинникову вежу.
Мер Вілсон підтримує ініціативу заміни цього годинника.
Тридцять років тому блискавка влучила у вежу,
відтоді годинник не працює.
Ми, товариство захисту історичних пам'яток Хілл-Веллі,
вважаємо, що вежу треба зберегти такою, як вона є,
-бо це наша історична спадщина. -Тримайте, пані. Ось четвертак.
Дякую. Не забудьте взяти листівки.
-Добре. -Врятуймо годинникову вежу.
На чому ми зупинились?
-Ось на цьому. -Дженніфер.
-Це мій тато. -Так.
Я мушу бігти.
-Я тобі зателефоную. -Я буду у бабусі.
Я запишу її номер.
Бувай.
Я кохаю тебе! 555-4823
ЖИТЛОВИЙ РАЙОН «ЛІОН»
...Каліфорнія, Браво, Танго, Дельта 6-2-9.
Відбуксирування під арешт. Вільний підрозділ, відповідайте.
Чудово. Просто ідеально.
Як ти міг позичити мені машину, не сказавши, що там є сліпа зона.
-Сліпа зона? -Я ледь не загинув.
Біффе, я ніколи не помічав
жодних сліпих зон, коли їздив на цій машині.
Привіт, сину.
Ти що, сліпий, Макфлаю? Вона там є.
Інакше як пояснити ту купу брухту на вулиці?
Біффе, я можу сподіватися,
що твоє страхування відшкодує нанесені збитки?
Моє страхування? Це ж твоя машина.
Твоє страхування має платити за неї. Цікаво, а хто заплатить за це?
Я облився пивом, коли у мене врізалась машина.
Хто заплатить мені за хімчистку?
До речі, де мої звіти?
Я їх ще не дописав,
я вирішив, що часу вдосталь, адже строк...
-Агов? Є хтось вдома? -Добре.
-Думай, Макфлаю, думай. -Гаразд.
-Мені треба час, щоб їх передрукувати. -Так.
Ти хоч уявляєш, що трапиться,
якщо я здам свої звіти, написані твоїм почерком?
Мене звільнять.
Ти ж не хочеш, щоб це сталося?
-Чи не так? -Звісно ні, Біффе.
Я не хочу, щоб це сталося.
Закінчу звіти за сьогоднішню ніч
і завезу їх тобі завтра зраночку, добре?
Не надто рано. У суботу я висипаюсь. Макфлаю, у тебе шнурки розв'язалися.
Не будь таким легковірним.
Правда, ти непогано облаштував хату.
Я відбуксував твою тачку до самої хати,
а ти пригощаєш мене безалкогольним пивом?
Чого витріщився, телепню?
Передай мамці привіт від мене.
Знаю, що ти збираєшся сказати, сину.
І ти абсолютно правий.
Але...
Так вже склалося, що Біфф - мій начальник,
боюся, я не дуже вмію тримати удар під час сварок.
А як же машина, тату?
Він її розбив. Він її просто розтрощив.
Мені потрібна машина на завтра, тату.
Ти хоч уявляєш, наскільки це для мене важливо?
-Ти можеш бодай уявити? -Я знаю, можу лише сказати...
Мені шкода.
Повір, Марті, це на краще, адже ти позбувся хвилювання
і головного болю, тобі не доведеться
-грати на тих танцях. -Він має рацію, Марті.
Головний біль тобі зовсім ні до чого.
Діти,
нам доведеться з'їсти торта самим.
Вашого дядька Джої знову не випустили достроково.
ВІТАЄМО ВДОМА, ДЯДЬКУ ДЖОЇ
Гадаю, було б непогано, якби ви всі написали йому кілька слів.
-Дядькові-арештанту Джої? -Він твій брат, мамо.
Яка ганьба мати дядька-рецидивіста!
-Ми всі робимо помилки в житті, діти. -Дідько, я спізнююсь.
Девіде, не лайся!
Підійди і поцілуй матусю, поки не пішов.
-Підійди до мене. -Тільки швидко, мамо.
Я запізнюся на автобус.
До зустрічі, тату.
Час змінити бріолін.
Гей, Марті.
Я тобі не автовідповідач.
Поки ти роздивлявся машину,
тобі двічі дзвонила Дженніфер Паркер.
Вона мені не подобається, Марті.
Дівчина, яка дзвонить хлопцю, шукає неприємностей на свою голову.
Мамо, немає нічого поганого в тому, щоб дзвонити хлопцю.
Думаю, це жахливо. Дівчата бігають за хлопцями.
У твоєму віці я не бігала за хлопцями, не надзвонювала
і не сиділа з ними в машині.
Тоді як мені з кимось познайомитися?
Все трапиться саме собою.
Я ж зустріла твого батька.
Це було безглуздо. Дідусь збив його машиною.
Така доля.
Якби цього не сталося...
якби дідусь не збив його, ніхто з вас не народився б.
Еге.
Я досі не можу збагнути, що тато робив посеред вулиці.
Що ти робив, Джордже? Дивився на пташок?
Що, Лоррейн? Що?
Так чи інакше, ваш дідусь збив його
і привів до нас додому.
Він здавався таким безпомічним.
Як маленьке загублене цуценя, і моє серце не встояло перед ним.
Так, мамо, ми знаємо. Ти розказувала нам сто разів.
Тобі стало його так шкода, що ти вирішила піти з ним
-на вечір танців «Підводні риби». -Ні.
Ні, танці називалися «Підводні чари».
Наше перше побачення.
Я ніколи цього не забуду.
Тієї ночі була жахлива гроза,
пам'ятаєш, Джордже?
Ваш батько вперше поцілував мене
на танцювальному майданчику.
І тоді я усвідомила,
що проведу з ним решту свого життя.
-Алло. -Марті, ти не спиш?
Доку.
Ні. Звісно, ні.
Послухай, це дуже важливо. Я забув відеокамеру.
Заскоч до мене по дорозі до магазину і забери її.
Добре, виїжджаю.
МАГАЗИН «ДВІ СОСНИ» 01:15 - 01:16
МАЙСТЕРНЯ ДОКТОРА Е. БРАУНА
Ейнштейн. Гей, Ейнштейне, де Док, песику?
Доку.
-Марті, ти приїхав! -Так.
Це мій останній експеримент. Найважливіше відкриття,
я чекав цього все своє життя.
-Це ж «DeLorean». Що ви... -Зачекай, Марті.
Я відповім на всі питання. Вмикай камеру,
-починаємо. -Гаразд.
-Доку, це захисний костюм? -Не зважай. Поясню пізніше.
Не зараз.
-Все, я готовий. -Доброго вечора, я доктор Емметт Браун.
Я знаходжуся на стоянці біля магазину «Дві сосни».
Сьогодні субота, 26 жовтня 1985 року, 01:18 ночі,
і це часовий експеримент номер один.
Ну ж бо, Ейні. Давай, песику, залазь.
Молодець. Залазь. Сідай.
Пристебни пасок безпеки. Отак.
Добре.
Зверніть увагу, що годинник Ейнштейна
синхронізований з моїм контрольним годинником.
-Зняв? -Так. Перевірте, Доку.
Чудово.
Гарної подорожі, Ейнштейне. Обережно.
Що це ви навішали на машину?
-Дивися. -Гаразд.
Боже!
Не мене! Машину!
Якщо мої розрахунки правильні,
коли ця крихітка розженеться до 140 км на годину,
ти побачиш справжнє диво.
Дивися уважно.
Що я казав тобі?
140 км за годину!
Часове переміщення відбулося рівно о 01:20 і нуль секунд.
Господи Ісусе!
Боже мій, Доку, ви дезінтегрували Ейнштейна.
Заспокойся, Марті, я нікого не дезінтегрував.
Молекулярні структури Ейнштейна та автомобіля не порушені.
То де ж вони тоді?
Правильніше запитати: «Коли ж вони?»
Ейнштейн став першим у світі мандрівником у часі.
Я відправив його в майбутнє.
Точніше, на одну хвилину в майбутнє.
Рівно о 01:21 нуль секунд
ми доженемо його і машину часу.
Зачекайте хвилинку, Доку.
Ви хочете сказати, що зробили машину часу...
-з «DeLorean»? -Я вважаю,
якщо вже робити машину часу,
чому не зробити це стильно?
Крім того, конструкція з нержавіючої сталі забезпечила дисперсію потоку...
Обережно.
-Що? Гаряче? -Ні, холодне. Дуже холодне.
Ейнштейне, малий бешкетнику.
Годинник Ейнштейна відстає від мого рівно на одну хвилину і досі працює.
-З ним усе гаразд. -Саме так.
Він навіть не зрозумів, що сталося.
Йому здалося, що подорож була миттєвою.
Тому його годинник відстає від мого рівно на одну хвилину.
Він проскочив цю хвилину
і одразу прибув у цей момент часу.
-Ходімо, я покажу тобі, як це працює. -Гаразд.
Спершу вмикаємо реле часу.
На червоному табло - час призначення, на зеленому - теперішній час,
жовте показує, де ти був.
На клавіатурі вводимо час призначення.
Наприклад, ти хочеш побачити підписання Декларації незалежності.
ПРИЗНАЧЕННЯ 04 ЛИП 1776 ЗАРАЗ 26 ЖОВ 1985
Або побачити народження Христа.
ЧАС ПРИЗНАЧЕННЯ 25 ГРУ 0000
Це видатний день в історії науки.
П'яте листопада 1955.
ЧАС ПРИБУТТЯ 05 ЛИС 1955
Так, звісно, 5 листопада 1955 року.
Не пригадую. А що тоді сталося?
Того дня я винайшов подорожі крізь час.
Я це чудово пам'ятаю.
Я стояв на унітазі, чіпляв годинник.
Послизнувся на мокрій поверхні. Впав і вдарився головою об раковину,
а коли прийшов до тями, мене осяяло,
у моїй голові з'явилось зображення цього прилада.
Це робить подорож у часі можливою.
Індукційний прискорювач.
Індукційний прискорювач?
Я витратив 30 років і майже увесь сімейний спадок,
щоб утілити в життя це видіння.
Боже, невже спливло стільки часу?
Тут усе повністю змінилося.
Пам'ятаю, тут було велике фермерське угіддя.
Власником ферми був старий Пібоді.
Він був одержимий ідеєю вирощування сосен.
Це просто неймовірно, Доку. Круто.
Вона їздить на звичайному бензині?
На жаль, ні. Потрібно дещо потужніше. Плутоній.
Плутоній. Хвилинку, ви...
Ви хочете сказати, що це ядерна тачка?
Гей, продовжуй знімати. Продовжуй.
Ні, це електрична тачка, але потрібна ядерна реакція,
щоб виробити 1,21 гігават необхідної електричної енергії.
Доку, неможливо просто зайти до магазину і придбати плутоній.
Ви його вкрали?
Звісно.
У групи лівійських націоналістів. Вони хотіли, щоб я зробив бомбу,
тож я забрав плутоній і дав їм несправжню бомбу,
наповнену деталями з грального автомату.
Мерщій одягай захисний костюм.
-Господи. -Потрібно перезарядити.
Тепер безпечно. Все міцно закріплено.
Не загуби відеозаписи.
Вони знадобляться для історії.
Поставимо це сюди. Ось так.
Ледве не забув багаж.
Хтозна, чи є в майбутньому бавовняна білизна?
-У мене алергія на синтетику. -У майбутньому?
-Ось куди ви зібрались? -Саме так, на 25 років у майбутнє.
Я завжди мріяв побачити майбутнє, на багато років вперед,
оцінити прогрес людства.
Чому б і ні?
А ще я хочу знати, хто виграватиме наступні світові чемпіонати.
Доку.
Пошукаєте там мене.
Обов'язково. Починай.
Я, доктор Емметт Браун,
збираюся вирушити в історичну подорож.
Про що я думав?
Я ледь не забув узяти запас плутонію.
Як би я повернувся назад? Один контейнер - одна подорож.
Певно, я таки з'їхав з глузду.
Що таке, Ейні?
Боже мій.
Вони знайшли мене. Не знаю як, проте знайшли.
-Мерщій тікай, Марті! -Хто?
А як ти думаєш? Лівійці!
Дідько!
Я їх відволікатиму.
Доку, чекайте.
Ні!
Виродку!
-Давай! Клята радянська пушка. -Лайно.
Уперед!
Ну ж бо, вперед. Дідько!
Господи.
От лайно.
Подивимося, чи ви, покидьки, розженетесь до 145.
Що це? Що це таке, тату?
Схоже на безкрилий літак.
Це не літак. Поглянь.
КОСМІЧНІ ІСТОРІЇЇ - НАУКОВА ФАНТАСТИКА КОСМІЧНІ ЗОМБІ З ПЛУТОНА
Діти!
Заждіть.
Агов?
Перепрошую.
Вибачте за сарай.
Воно вже мутувало у людську форму. Стріляй.
Ось тобі, мутований сучий сину!
Воно тікає.
Стій.
Стріляй, тату!
Моя сосна! Ах ти ж...
ПІБОДІ
Космічний виродку! Ти зламав нашу сосну!
ФЕРМА «ДВІ СОСНИ»
Гаразд. Добре, Макфлаю.
Візьми себе в руки. Це просто сон.
Дуже реалістичний сон.
ЖИВІТЬ У БУДИНКУ МАЙБУТНЬОГО СЬОГОДНІ! ЗАБУДОВА «ЛІОН» ПОЧНЕТЬСЯ ЦІЄЇ ЗИМИ
-Послухайте, ви повинні мені допомогти. -Не зупиняйся, Вілбуре! Рушай!
Це неможливо.
Якесь божевілля.
Ну ж бо.
Чудово.
ПОРОЖНЬО ЗАПАС ПЛУТОНІЮ
ХІЛЛ-ВЕЛЛІ 3 КМ
УСІ МІСЦЯ ПО 50 БАРБАРА СТЕНВІК РОНАЛЬД РЕЙГАН
«КОРОЛЕВА ХУДОБИ З МОНТАНИ» Б. СТЕНВІК, Р. РЕЙГАН
НОВИНКИ: «БАЛАДА ДЕЙВІ КРОКЕТА», «16 ТОН» І БАГАТО ІНШОГО!
Двадцять п'ять, 26...
ВІТАЄМО В ХІЛЛ-ВЕЛЛІ, приємному місті для життя
Пам'ятайте, співгромадяни, майбутнє у ваших руках.
Якщо ви вірите у прогрес, переобирайте мера Реда Томаса.
Прогрес - це його друге ім'я.
Прогресивна платформа мера Реда Томаса передбачає
більше робочих місць, кращу освіту, поліпшення у місті, зменшення податків.
У день виборів проголосуйте за перевіреного лідера.
Переобирайте мера Реда Томаса.
СУБОТА, 5 ЛИСТОПАДА 1955 РОКУ
Це точно сон.
ТЕЛЕФОН-АВТОМАТ
Гей, хлопче, ти що, з корабля випав?
-Що? -Навіщо тобі рятувальний жилет?
Мені потрібно зателефонувати.
Проходь туди.
Браун.
Супер. Він живий.
Ну ж бо.
-Підкажіть, як дістатись у Ріверсайд... -Будеш що-небудь замовляти, хлопче?
Так. Дайте води.
Я дам тобі води, коли зробиш замовлення.
Тоді просто дайте «Пепсі».
Я дам тобі «Пепсі», якщо заплатиш.
Тоді дайте мені що-небудь без цукру.
Що-небудь без цукру.
Гей, Макфлаю.
Ти що тут робиш?
Біфф.
Гей, я з тобою розмовляю, ірландська комашня.
-Привіт, Біффе, привіт, хлопці. Як справи? -Ти вже закінчив мою домашку, Макфлаю?
Взагалі-то, я вирішив, що до понеділка ще вдосталь часу...
-Агов? Є хтось вдома? -Гей.
-Думай, Макфлаю, думай. -Гаразд.
Мені знадобиться час, щоб усе переписати.
Ти уявляєш, що трапиться,
якщо я здам свою домашку, написану твоїм почерком?
Мене виженуть зі школи.
Ти ж не хочеш, щоб це сталося?
-Чи не так? -Звісно, ні, Біффе.
-Ні. -Я не хочу, щоб це сталося.
На що витріщився, телепню?
Гей, Біффе, заціни рятівний жилет цього типа.
-Цей тупак боїться, що потоне. -Еге.
Як щодо моєї домашки, Макфлаю?
Що ж, Біффе. Я все закінчу за сьогоднішню ніч
і принесу її тобі завтра зраночку.
Не надто рано. У неділю я висипаюся. Макфлаю, у тебе шнурки розв'язалися.
-Не будь таким легковірним. -Гаразд.
-Щоб я тебе більше тут не бачив. -Добре. Бувай.
-Що? -Ти - Джордж Макфлай?
Так. А ти хто?
Скажи, чому ти дозволяєш тим хлопцям так тебе шпиняти?
Вони сильніші за мене.
Випрямися, друже. Де твоя самоповага?
Зрозумій, дозволятимеш витирати от себе ноги зараз -
вони робитимуть це до кінця твого життя.
Поглянь на мене. Вважаєш, я до скону стирчатиму в цій забігайлівці?
-Прикуси язика, Голді. -Ні, сер.
Я буду розвиватися. Піду у вечірню школу
і одного дня стану великою людиною.
Саме так. Він стане мером.
Так, я буду...
Мером.
Це чудова ідея. Балотуватимусь у мери.
Темношкірий мер. Оце так майбутнє.
Побачите, пане Карутерс. Я стану мером.
Я буду найвпливовішою людиною в Хілл-Веллі
і нарешті вичищу це місто.
Авжеж. Можеш почати з підмітання підлоги.
Мер Голді Вілсон. Чудово звучить.
Гей, тату! Джордже! Гей, ти, на велосипеді!
Він підглядає.
Тату!
Гей, зажди хвилинку. Хто ти?
Стелло, черговий бовдур стрибнув мені під колеса!
Іди сюди! Допоможи занести його в дім!
Мамо, це ти?
Заспокойся. Просто розслабся.
Ти проспав майже дев'ять годин.
Мені наснився страшний сон.
Снилося, що я подорожував назад у часі.
Це було жахливо.
Ну?
тепер ти у безпеці у старому доброму 1955.
1955?
Ти моя ма... Моя ма...
Мене звати Лоррейн.
-Лоррейн Бейнс. -Так.
Але ти така...
Ти така...
-худа. -Заспокойся, Келвіне.
Ти сильно забив голову.
Де мої штани?
Отам,
на моїй скрині з приданим.
Я ніколи не бачила бузкову спідню білизну, Келвіне.
Келвін? Чому ти називаєш мене Келвіном?
Але ж це твоє ім'я, чи не так? Келвін Кляйн?
Так написано у тебе на спідньому.
Певно, тебе називають Кел.
Ні, взагалі-то
мене називають Марті.
Приємно познайомитись, Келвіне.
Марті.
Кляйн.
Можна я тут посиджу?
Так, звісно. Усе гаразд.
У тебе там такий великий синець.
Лоррейн, ти нагорі?
Боже мій, це моя мати.
Швидше надягай штани.
Скажи, Марті, ти давно з корабля?
-Перепрошую? -Я здогадалася, що ти моряк.
-Тому ти ходиш у рятувальному жилеті. -Берегова охорона.
Семе, ось юнак, якого ти збив машиною.
На щастя, він у порядку.
А що ти робив посеред дороги?
Не звертай уваги. У нього знову поганий настрій.
Семе, годі длубатися з тією штукою. Іди вечеряти.
Що ж, ти вже познайомився з Лоррейн.
Це - Мілтон, Саллі, Тобі,
а там, у дитячому манежі, наш малюк Джої.
То ти мій дядько Джої?
Звикай до ґрат, малюче.
Так, Джої обожнює бавитись у манежі.
Він плаче, коли його виймають,
тому ми постійно залишаємо його там.
Марті, сподіваюсь, ти любиш м'ясний рулет.
-Слухайте, мені вже час... -Сідай сюди, Марті.
Семе, облиш вже ту штуку. Іди сюди і повечеряй з нами.
Дивіться, як котиться.
Тепер можемо дивитись Джекі Глісона під час вечері.
Це наш перший телевізор. Тато придбав його сьогодні.
А у тебе є телевізор?
Звісно. Ти ж знаєш, у нас їх два.
Ого, певно, ти багатій.
Любий, він пожартував. Ні в кого немає двох телевізорів.
Я бачив цю передачу. Це ж класика.
Тут Ральф переодягнувся у прибульця з космосу.
Як ти міг її бачити? Це ж прем'єра.
Я бачив її у повторі.
Що таке «повтор»?
З часом дізнаєшся.
Знаєш, Марті, у тебе таке знайоме обличчя.
Я знаю твою маму?
Так, думаю, знаєте.
Тоді я їй зателефоную. Не хочу, щоб вона хвилювалася за тебе.
Не вийде.
Адже нікого немає вдома.
Поки що.
Ви знаєте, як проїхати на Ріверсайд-драйв?
Це на іншому кінці міста. За квартал від Мейпл. На схід.
Хвилинку, за квартал від Мейпл. Це ж вулиця Джона Кеннеді.
Хто такий Джон Кеннеді?
Мамо?
Якщо батьків Марті немає в місті,
може, йому краще переночувати тут?
Зрештою, тато ледь не збив його на смерть.
Це правда, Марті.
Гадаю, тобі краще переночувати тут.
-Ми несемо за тебе відповідальність. -Я не знаю.
Він може спати у мене в кімнаті.
Я мушу йти! Красно дякую. Чудова вечеря.
Ви прекрасна родина. Ще побачимось.
Набагато пізніше.
Дуже дивний юнак.
Він телепень.
Таке виховання. Його батьки, певно, теж телепні.
Лоррейн, якщо в тебе буде такий син, я тебе зречуся.
Доку?
Не кажи нічого.
-Доку. -Я не хочу знати твоє ім'я.
Я нічого не хочу знати.
-Послухайте, Доку... -Тихо!
-Доку, це я, Марті. -Не кажи мені нічого.
-Доку, ви маєте допомогти... -Тихо.
Я збираюся прочитати твої думки.
Зараз побачимо. Ти приїхав сюди здалеку?
-Так, звісно. -Не кажи мені.
Ти хочеш, щоб я підписався на газету.
-Ні. -Ні слова, помовч.
Тихо.
Пожертвування. Хочеш, щоб я пожертвував
на розвиток берегової охорони.
Доку.
Я з майбутнього.
Я прибув сюди у машині часу, яку ви винайшли.
Зараз мені потрібна ваша допомога, щоб повернутися у 1985.
Боже мій.
Ти знаєш, що це означає?
Це означає, що ця клята штука зовсім не працює!
Доку, ви мусите допомогти мені. Ви єдиний,
хто знає, як працює машина часу.
Машина часу?
Я винайшов машину часу?
Гаразд. Я доведу.
Моє посвідчення водія. Дійсне до 1987.
Ось дата мого народження. Я ще навіть не народився.
Подивіться на це фото. Це мій брат, сестра і я.
Ось напис на її светрі. «Випуск 1984»?
ВИПУСК 1984
Досить примітивний фотомонтаж. Стерли волосся твого брата.
Я кажу правду, Доку. Ви повинні повірити мені.
Тоді скажи мені, хлопець з майбутнього,
хто стане президентом США в 1985?
-Рональд Рейган. -Рональд Рейган? Актор?
Тоді хто ж віце-президент? Джері Льюїс?
-А Джейн Вайман - перша леді? -Годі, Доку!
А Джек Бенні - міністр фінансів.
Доку, вислухайте мене.
На один вечір мені вистачить жартів.
-На добраніч, хлопець з майбутнього. -Ні, чекайте. Доку.
Я знаю, звідки у вас на голові синець.
Ви розповіли мені цю історію.
Ви стояли на унітазі, чіпляли годинник,
впали і вдарилися головою об раковину,
і тоді вам прийшла ідея про індукційний прискорювач,
який робить подорож у часі можливою.
Вона не заводиться, тому я сховав її тут.
Коли я впав з унітазу...
Я намалював це.
ІНДУКЦІЙНИЙ КОМПАС
Індукційний прискорювач.
Працює!
Нарешті я винайшов те, що працює!
Ще й як працює.
Треба якось перевезти її до моєї лабораторії.
Ми відправимо тебе додому.
Готово, Доку, дивіться.
Не зважай на це зараз.
Це ж я! Подивись на мене, я старий.
Я доктор Емметт Браун.
Я стою на стоянці біля магазину «Дві сосни».
-У мене досі є волосся. -...26 жовтня...
Що це за одяг на мені?
-Це захисний костюм проти радіації. -Захисний костюм?
Давай, Ейні.
Так, звісно, наслідки ядерної війни.
Це дійсно неймовірно.
Портативна телевізійна студія.
Недарма ваш президент - актор.
Він має гарно виглядати на екрані.
Зараз буде найголовніше, Доку.
Ні, це електрична тачка, але потрібна ядерна реакція,
щоб виробити необхідні 1,21 гігават...
Що я тільки-но сказав?
Це електрична тачка, але потрібна ядерна реакція,
щоб виробити необхідні 1,21 гігават...
1,21 гігават!
Боже мій!
Що таке «гігават»?
Як я міг бути настільки необачним? 1,21 гігават.
Томе, як я зможу досягти такої потужності?
Це ж неможливо, чи не так?
Доку, послухайте. Нам потрібно лише трохи плутонію.
Упевнений, що в 1985
плутоній можна придбати у кожній аптеці,
але в 1955 його важко знайти.
Марті, мені шкода, але, боюся, ти тут застряг.
Застряг тут? Це неможливо. Моє життя у 1985.
-У мене є дівчина. -Вродлива?
Доку, вона красуня. Вона дуже мене любить.
Погляньте, Доку. Дивіться, що вона написала. Цим все сказано.
Доку...
Ви моя єдина надія.
Мені шкода, Марті, та єдине, що здатне виробити потужність
в 1,21 гігават - це блискавка.
-Що ви сказали? -Блискавка.
На жаль, ніхто не знає, де і коли вона вдарить.
Ми знаємо.
Ось воно. Ось відповідь.
Тут сказано, що блискавка влучить у годинникову вежу
рівно о 10:04 вечора наступної суботи.
Якщо вдасться зловити цю блискавку,
направити її в індукційний прискорювач,
це могло б спрацювати.
Наступної суботи ми відправимо тебе назад у майбутнє.
Гаразд. Я погоджуюсь на суботу.
Я можу провести тиждень у 1955. Позависати тут. Ви все мені покажете.
Марті, це навіть не обговорюється.
Ти не повинен залишати будинок.
Ти не повинен з кимось бачитися і спілкуватися.
Все, що ти зробиш, може мати непередбачувані наслідки в майбутньому.
Ти розумієш?
Так, звичайно.
Марті,
ти контактував з кимось, окрім мене, сьогодні?
Я зустрічався сьогодні зі своїми батьками.
Сили небесні!
Дай ще раз подивлюся на фото твого брата.
Я так і думав. Це доводить мою теорію. Подивись на свого брата.
Його голова зникла. Наче її стерли.
Стерли з існування.
ШКОЛА ХІЛЛ-ВЕЛЛІ
Вони тут добре прибрали. Все виглядає, як нове.
Пам'ятай, відповідно до моєї теорії ти завадив
знайомству своїх батьків. Якщо вони не зустрінуться,
то не закохаються, не одружаться і не матимуть дітей.
Тому твій старший брат зник з цієї фотографії.
Потім зникне сестра, а якщо ти це не виправиш,
то ти наступний.
-Важка ситуація. -Вага тут ні до чого.
Хто з них твій батько?
Ось він.
Досить, хлопці.
Дуже смішно. Ви ж наче дорослі.
Може, тебе всиновили.
Це дуже по-дорослому.
-Тепер збирайте книжки. -Макфлаю.
Це ж Стрікленд.
У нього ніколи не було волосся?
Приведи себе в порядок. Прогульник.
Хочеш все життя бути таким тюхтієм?
Ні.
Що твоя мати знайшла в ньому?
Я не знаю, Доку.
Думаю, їй стало його шкода, бо її батько його збив.
Він збив мене машиною.
Синдром медсестри.
У лікарнях медсестри часто закохуються в пацієнтів.
Удачі, хлопче.
Гей, Джордже, приятелю.
Я скрізь шукаю тебе.
Пам'ятаєш мене, я врятував тобі життя учора?
-Так. -Добре.
Я хочу тебе де з ким познайомити.
Лоррейн?
Келвіне!
Хочу познайомити тебе з моїм другом Джорджем Макфлаєм.
Привіт, дуже приємно познайомитися.
-Як твоя голова? -Усе гаразд.
Я так хвилювалася за тебе, коли ти пішов уночі.
-З тобою все гаразд? -Так.
-Ходімо мерщій. -На жаль, я мушу йти.
Давай.
Правда ж він красунчик?
-Доку, вона на нього не глянула. -Це набагато серйозніше, ніж я думав.
Схоже, у твоєї мами виникли почуття до тебе,
а не до твого батька.
Зачекайте хвилинку, Доку. Ви хочете сказати, що моя мати
-поклала на мене око? -Точнісінько.
Важко.
Знову це слово. «Важко».
Чому вам так важко в майбутньому?
Діє сила гравітації Землі?
-Що? -Єдиний спосіб
звести цих двох докупи - це залишити їх наодинці.
Лише так можна змусити твого батька взаємодіяти
в соціальному...
-Що? Ви маєте на увазі побачення? -Так.
Яке побачення? Я не знаю. Що підлітки роблять у 50-х?
Вони твої батьки. Ти маєш знати їх.
Що у них спільного? Що вони люблять робити разом?
-Нічого. -Подивись!
Скоро відбудеться ритмічний церемоніальний ритуал.
Точно! Танці «Підводні чари»!
Вони збираються піти туди. Там вони вперше поцілувались.
Гаразд, хлопче.
Ти маєш змусити батька запросити маму на танці.
Джордже, друже.
Пам'ятаєш ту дівчину, з якою я тебе знайомив? Лоррейн?
Що ти пишеш?
Оповідання.
Наукова фантастика про прибульців,
що прилетіли на Землю з інших планет.
Це ж треба. Я і гадки не мав, що в тебе творча натура.
-Дай почитати. -Ні.
Я ніколи нікому не даю читати мої оповідання.
Чому?
А раптом вони не сподобаються?
Скажуть, що в мене немає хисту?
Напевно, людям буде складно їх зрозуміти.
Ні. Зовсім не складно.
Хай там як, Джордже. Щодо Лоррейн.
Ти їй подобаєшся.
Вона просила мене переказати тобі, щоб ти запросив її
на танці «Підводні чари»!
-Справді? -Так.
Потрібно просто підійти і запросити її.
Що? Зараз, тут, у кафетерії?
А якщо вона відмовить?
Не знаю, чи витримаю таку відмову.
Крім того...
Думаю, що вона піде з кимось іншим.
З ким?
З Біффом.
-Не дражнися. Давай. -Я йду звідси.
Ти хочеш. Я знаю, ти цього хочеш.
Хочеш, щоб я тебе приголубив.
Стули свою пельку. Я не така.
Може і така, проте ти цього поки не знаєш.
-Забери свої лапи від мене. -Ти чув її.
Вона сказала, щоб ти забрав лапи.
Будь ласка.
Що тобі треба, недоумку?
Ти просто нариваєшся.
Дивлячись на те, що ти новенький, я не чіпатиму тебе сьогодні.
Тож забирайся звідси,
щоб я тебе тут не бачив.
Джордже.
Чого ти вештаєшся за мною?
Послухай, Джордже, кажу тобі,
якщо ти не запросиш Лоррейн на танці, я жалкуватиму про це усе життя.
Але я не можу піти на танці.
Я пропущу свою улюблену програму «Театр наукової фантастики».
Але, Джордже, Лоррейн хоче піти з тобою.
Дай їй час.
Послухай, я не готовий запросити Лоррейн на танці.
І ні ти, ні будь-хто інший на цій планеті не змусить мене передумати.
«Театр наукової фантастики».
ЕДВАРД ВАН ХАЛЕН
Хто ти?
Мовчи, землянин.
Мене звати Дарт Вейдер.
Я прибулець з планети Вулкан.
Марті!
-Марті. -Привіт, Джордже.
Тебе не було у школі. Що ти робив увесь день?
Я проспав. Слухай, мені потрібна твоя допомога.
Я хочу запросити Лоррейн, але не знаю, як це зробити.
Гаразд. Підтягни штани.
Вона поруч у кафе. Боже, як відкрити?
Чому ти передумав, Джордже?
Минулої ночі Дарт Вейдер прилетів з планети Вулкан і сказав,
що якщо я не запрошу Лоррейн, він розплавить мій мозок.
Давай залишимо таємницю розплавлення мозку між нами.
-Згода. -Чудово.
Добре, ось вона, Джордже.
Тепер підійди і запроси її.
-Але я не знаю, що сказати. -Скажи що-небудь, Джордже.
Поводься природно, скажи перше, що спаде на думку.
Щось нічого не спадає.
Джордже, дивовижно, що я взагалі народився.
-Що? -Нічого.
Послухай...
Скажи, що вас звела доля.
Скажи, що вона найвродливіша дівчина,
яку ти коли-небудь бачив.
Дівчатам таке подобається.
Що ти робиш, Джордже?
Записую. Такі гарні слова.
Гаразд, пішли.
-Зачеши волосся. -Так.
Сюди.
Лу,
дайте мені молока.
Шоколадного.
Давай.
Лоррейн...
Дошка підштовхнула мене до тебе.
Що?
Я хотів сказати...
Зачекай. Я тебе звідкись знаю?
Так.
Так. Я Джордж.
Джордж Макфлай.
Я твоя дошка.
Тобто...
Твоя доля.
Гей, Макфлаю.
Я наказав тобі не приходити сюди.
Ти за це поплатишся.
Скільки в тебе з собою грошей?
А скільки ти хочеш, Біффе?
Ну все, козел.
-Зараз я тобі... -Біффе, що це?
Це ж Келвін Кляйн. Боже, він просто мрія.
-Малий, стій. -Гей.
Я поверну.
Ти зламав його.
Повернися!
Ого, як він їде!
Тримайте його.
В машину. Вперед!
-На чому це він їде? -На дошці з колесами.
Він неймовірний.
Вперед! За машиною!
Я розчавлю його.
-Лайно! -Лайно!
Красно дякую, малий.
Я дістану цього сучого сина.
-Звідки він? -Де він живе?
Я не знаю,
але я дізнаюся.
Боже мій.
Вони знайшли мене. Не знаю як, але вони знайшли мене.
Тікай, Марті!
Боже мій.
Вони знайшли мене. Не знаю як, але вони знайшли мене.
Тікай, Марті!
Доку?
Марті. Я не чув, як ти зайшов.
Цей відеопристрій - неймовірна штука.
Слухайте, Доку.
Я не все розказав вам про ту ніч,
-коли ми робили запис. -Не кажи.
Людина не повинна знати свою долю.
-Ви не розумієте. -Розумію.
Якщо я буду багато знати про майбутнє, моє життя буде під загрозою.
Ти ж сам наразив себе на небезпеку.
-Ви праві. -Тепер
я продемонструю тобі свій план твого повернення додому.
Вибач, макет досить недолугий.
Я не мав часу доопрацювати та розфарбувати його.
-Підходить. -Дякую.
Добре.
Ми протягнемо кілька промислових електричних кабелів
з вершини годинникової вежі
донизу, підвісимо над дорогою між цими двома ліхтарями.
В той же час обладнаємо машину часу
великою палицею і гаком,
що під'єднані до індукційного прискорювача.
У точно прорахований момент
ти стартуєш з кінця вулиці
і прямуєш до кабелю зі швидкістю 140 км на годину.
Відповідно до листівки, рівно о 22:04
цієї ночі в суботу блискавка влучить в годинникову вежу, наелектризує кабель
у момент контакту з гаком
і зарядить індукційний прискорювач на 1,21 гігават,
а ти повернешся у 1985 рік.
А тепер перевіримо.
Заведи машинку і відпусти її.
Я зімітую блискавку.
Готуйсь.
Став.
Відпускай.
Ви вселяєте у мене чималу впевненість, Доку.
Я подбаю про блискавку.
А ти розберися зі своїм батьком.
До речі, що сталося сьогодні? Він запросив її?
-Здається, так. -Що вона відповіла?
Це твоя матір. Вона вистежила тебе.
Швидше, давай прикриємо машину часу.
Привіт... Кел... Марті.
Мамо. Лоррейн.
Звідки ти дізналась, що я тут?
Я йшла за тобою.
Це мій док, мій дядько,
Док Браун.
-Привіт. -Привіт.
Марті, може здатись, що я прискорюю події,
та все ж мені цікаво, чи можеш...
Чи хочеш ти запросити мене...
На танці «Підводні чари» у суботу.
А тебе ще ніхто не запросив?
Ні.
Поки ні.
-А як же Джордж? -Джордж Макфлай?
Він симпатичний, проте...
Ну...
Я вважаю, чоловік повинен бути сильним...
Вміти постояти за себе
і захищати кохану жінку.
Ти згоден?
Так.
Я нічого не розумію.
Як я піду з нею на танці,
якщо вона вже вирішила йти з тобою?
Але вона хоче піти туди з тобою, Джордже.
Просто вона поки цього не знає.
Саме тому ми доведемо їй, що ти, Джордж Макфлай, - боєць.
Ти чоловік, який вміє за себе постояти,
той, хто захищатиме її.
Проте я ніколи в житті не розмахував кулаками.
Тобі не треба розмахувати кулаками, тату.
Старий.
Ти просто врятуєш її.
Давай повторимо план. Де ти будеш о 8:55?
-Я буду на танцях. -Так, а де буду я?
Ти будеш у машині з нею.
Правильно. Отже, близько 9:00 вона дуже розлютиться на мене.
Чого це вона на тебе розлютиться?
Джордже, хороші дівчата сердяться,
коли хлопці намагаються ними скористатись.
Ти що, мацатимеш її за...
Ні. Послухай, Джордже.
Це ж не по-справжньому.
Отже, близько 9:00 ти прогулюєшся у бік стоянки.
Помітиш метушню в машині.
Підійдеш, відкриєш двері і скажеш...
Говори, Джордже.
Гей, ти, забери свої кляті лапи від неї.
Гадаєш, обов'язково вилаятись?
Неодмінно. Дідько, Джордже, вилайся.
Ти підходиш.
Б'єш мене у живіт. Я вирубаюсь, зрозумів?
А ви з Лоррейн живете довго і щасливо.
З твоїх слів це так просто.
-От якби я не був настільки наляканим... -Джордже, немає чого боятися.
Тобі бракує впевненості в собі.
Якщо подумати головою,
можна досягти чого завгодно.
Прогноз погоди у місті Хілл-Веллі на суботній вечір.
Очікується ясна погода з мінливою хмарністю.
-Температура вночі близько 5 градусів. -Ти впевнений, що буде гроза?
Відколи синоптики правильно прогнозували погоду, тим паче майбутнє?
Знаєш, Марті, мені шкода, що ти мусиш поїхати.
Ти змінив моє життя, у мене з'явилась мета.
Знати про те, що я доживу до 1985 року.
Що досягну успіху у цьому.
Що у мене буде можливість подорожувати у часі.
Буде дуже складно чекати аж 30 років, перш ніж ми з тобою
зможемо обговорити події кількох останніх днів.
Я дуже сумуватиму за тобою, Марті.
Я теж за вами сумуватиму.
-Доку, стосовно майбутнього... -Ні!
Марті,
ми ж з тобою погодились, що інформація про майбутнє
може бути дуже небезпечною.
Навіть якщо у тебе хороші наміри, наслідки можуть бути жахливими.
Усе, що ти хочеш мені сказати,
я дізнаюся, коли прийде час.
«Любий докторе Браун,
у ту ніч, коли я подорожуватиму крізь час,
вас...
Застрелять терористи.
Будь ласка, подбайте заздалегідь про те,
щоб не допустити це жахіття.
Ваш друг
Марті».
Не відкривати до 1985 року.
Вітаю, д-ре Браун. Що ви робите з кабелем?
Невеличкий метеорологічний експеримент.
-Що тут у вас? -Ой, не чіпайте!
Це новітня апаратура для прогнозування погоди.
У вас є на це дозвіл?
Авжеж.
Хвилинку. Я спробую знайти.
ПІДВОДНІ ЧАРИ
Ти не проти, якщо ми
трохи посидимо в машині?
Залюбки. Це чудова ідея.
Марті, мені майже 18 років.
Я не перший раз сиджу з хлопцем у машині.
Що?
Марті, ти такий знервований. Щось сталося?
Ні.
Лоррейн, що ти робиш?
Я поцупила це з шафки зі спиртним моєї матінки.
Так, але...
-Тобі не варто пити. -Чому?
Тому що ти...
Можеш шкодувати про це
усе подальше життя.
Не будь таким занудою.
Усі пристойні люди п'ють.
Ти ще й палиш?
Марті, ти починаєш говорити, як моя мати.
Ми зробимо невеличку перерву, але скоро повернемося,
тож нікуди не розходьтеся.
Марті, чому ти так хвилюєшся?
Лоррейн.
Ти коли-небудь...
Опинялась в такій ситуації, коли знала, що треба поводитись певним чином,
та коли настав час діяти, у тебе не було впевненості, що впораєшся?
Тобто як треба поводитись на першому побаченні?
Типу того.
Думаю, я прекрасно розумію, про що ти.
Справді?
Знаєш, що я роблю за таких обставин?
-Що? -Я не хвилююсь.
Щось не так.
Не розумію, у чому справа.
Але коли я тебе цілую...
Я ніби цілую...
Свого брата.
Певно, це якась маячня.
Повір мені,
це цілком логічно.
Хтось наближається.
Сучий сину, через тебе я викинув 300 баксів на чистку машини.
Я виб'ю ці гроші з твоєї дупи. Тримайте його.
Відпусти його, Біффе, ти п'яний.
Погляньте, хто тут у нас.
Ні, ти залишишся тут, зі мною. Давай, Лоррейн.
-Відпусти мене! -Не чіпай її, покидьку!
Відведіть його подалі. Я зараз прийду.
Зізнайся, що ти хочеш цього.
Ну ж бо.
Вшивайтесь. Годі витріщатись.
-Давайте запхнемо його сюди. -Еге.
Це за те, що зіпсував мою зачіску.
Якого біса ви робите з моєю машиною?
Відвали, опудало. Це тебе не обходить.
Кого ти обізвав опудалом, голодранцю?
Послухайте, хлопці.
Я не хочу зв'язуватися з цими наркоманами, зрозуміло?
-Біжіть додому до матусі, шмаркачі. -Біффе!
Швидше, Біффе!
Поспішай, Біффе!
-Біффе! -Випустіть мене звідси!
-Реджинальде, де твої ключі? -Ключі в багажнику.
-Повтори. -Ключі в багажнику.
Давай.
Гей, ти, забери свої кляті лапи від...
Ти помилився машиною, Макфлаю.
Джордже, прошу, допоможи мені.
Розвертайся та чеши звідси, Макфлаю.
-Прошу, Джордже. -Ти що, глухий, Макфлаю?
Закрий двері і відвали.
Ні, Біффе.
Не чіпай її.
Ну все, Макфлаю.
Ти сам напросився
і зараз отримаєш.
Біффе, припини.
Біффе, ти зламаєш йому руку.
Біффе, ні.
Допоможи мені, Реджинальде.
Дідько! Я порізав руку!
-Чиї ключі? -Мої.
Дякую. Красно дякую.
Ти зламаєш йому руку.
Біффе, відпусти його!
Не чіпай його! Відпусти.
З тобою все гаразд?
Хто цей хлопець?
Це Джордж Макфлай.
Це Джордж Макфлай?
Пустіть.
Гроза.
Господи!
Хлопці, ви повинні повернутись і дограти на танцях.
Поглянь на руку Марвіна.
Він не зможе грати, а ми не гратимемо без нього.
Слухай, Марвіне, ти повинен грати.
Вони вперше поцілуються на танцювальному майданчику,
а якщо нема музики - нема танців. Якщо вони не танцюватимуть, то не поцілуються.
Без цього поцілунку вони не закохаються і не буде мене.
Хлопче, танці скінчилися.
Хіба що ти знаєш когось, хто вміє грати на гітарі.
Ця пісня присвячується всім закоханим.
-Джордже, ти мене поцілуєш? -Я не знаю.
Вали, Макфлаю, моя черга.
Хлопче, ти в порядку?
Я не можу грати.
Джордже!
Джордже.
Перепрошую.
Так, вийшло дуже добре. Давай заграємо ще одну.
Ні, мені треба йти.
Давай, друже. Щось по-справжньому запальне.
По-справжньому запальне.
-Згоден. -Чудово.
Добре.
Це трохи застаріла пісня,
зате...
Тобто вона застаріла там, звідки я приїхав.
Гаразд, хлопці, це блюзовий рифф, сі мажор.
Слідкуйте за моєю імпровізацією і не відставайте, добре?
Гей, Джордже, кажуть, ти врізав Біффу. Молодець.
Джордже, ти не думав стати президентом класу?
Чаку, це Марвін.
Твій кузен, Марвін Беррі.
Пам'ятаєш, ти шукав нове звучання?
Послухай-но це.
Напевно, ви поки не готові до такого.
Але ваші діти будуть у захваті.
-Лоррейн. -Марті, ти грав дуже цікаву музику.
Так.
Сподіваюсь, ти не будеш проти, якщо Джордж проведе мене додому.
Це чудово, Лоррейн.
-У мене є передчуття щодо вас обох. -У мене теж.
Слухай, мені вже час іти, я хотів тобі сказати, це було дуже...
Пізнавально.
Марті, ми ще колись побачимось?
Я це гарантую.
Марті, я хочу подякувати тобі за всі корисні поради.
Я їх ніколи не забуду.
Добре, Джордже.
Ну...
Бажаю вам обом удачі.
Ледь не забув.
Якщо у вас колись будуть діти,
і один із них у вісім років
ненавмисно підпалить килим у вітальні...
Не гримайте на нього.
Добре.
Марті. Яке гарне ім'я.
Дідько, де ж той хлопчина?
Дідько.
Ти спізнився! Невже у тебе немає відчуття часу?
Не гнівайтесь. Я мав переодягнутись.
Хіба можна повертатися назад у тому мішкуватому костюмі?
Мій старий таки впорався. Все спрацювало.
-Що? -Він вирубив Біффа з одного удару.
Я не знав, що він на таке здатен. Він ніколи в житті не опирався Біффу.
-Ніколи? -Ні, а що? У чому справа?
Гаразд,
давай введемо час призначення.
Це точний час твого відправлення у минуле.
Ми перенесемо тебе назад у той самий час.
Ніби ти нікуди не відлучався.
Я намалював білу смугу на асфальті аж там.
Ти стартуватимеш звідти.
Я розрахував точну відстань, враховуючи швидкість прискорення
і опір вітру від моменту, коли вдарить блискавка,
це відбудеться рівно через сім хвилин і 22 секунди.
Коли пролунає дзвінок, тисни на газ.
Добре.
Здається, на цьому все.
Спасибі.
Це тобі спасибі.
Побачимось років через 30.
Сподіваюсь.
Не хвилюйся.
Головне - торкнутися цього кабелю
гаком на швидкості рівно 140 км на годину
саме в ту мить, як блискавка вдарить у вежу,
-і все буде добре. -Гаразд.
Що це означає?
-Дізнаєтесь через 30 років. -Це стосовно майбутнього?
-Це інформація про майбутнє. -Хвилинку.
Я попереджав тебе про це, хлопче.
Наслідки можуть бути катастрофічними.
Доку, вам доведеться ризикнути.
-Від цього залежить ваше життя! -Ні!
Я відмовляюся від такої відповідальності.
Тоді я сам вам усе скажу.
Сили небесні!
Хапай кабель,
-а я скину тобі мотузку. -Гаразд.
Доку!
Ну ж бо, давай, мерщій.
Готово, піднімайте.
Тягніть.
-Доку! -Що?
Я мушу розповісти вам майбутнє.
-Що? -Я мушу розповісти вам майбутнє.
Що?
У ту ніч, коли я потраплю у минуле, вас...
Доку!
Рушай!
-Ні, Доку. -Поглянь на час.
Залишилось менше чотирьох хвилин. Прошу, поспішай.
Так!
Прокляття, Доку. Навіщо ви порвали того листа?
Якби у мене було більше часу.
Хвилинку. У мене скільки завгодно часу.
Я ж у машині часу. Повернуся раніше і попереджу його.
Думаю, десяти хвилин вистачить.
Вмикаю реле часу, індукційний прискорювач
працює, двигун завівся. Гаразд.
Ні.
Ну ж бо. Тільки не цього разу. Заводься.
Давай.
Заводься, будь ласка. Бодай цього разу, давай.
Прошу тебе, заведись.
Доку.
Божевільний п'яний водій.
Клас. Фред.
Чудово виглядаєш. Усе чудово виглядає.
1:24. Час іще є. Я вже біжу, Доку.
Не може бути. Тільки не це. Давай.
Лівійці.
Ні!
Виродку!
Тікай!
Доку!
Ні.
Ви живий.
Бронежилет?
Звідки ви знали?
Я ж не встиг вам розказати.
Як щодо балачок про жахливі наслідки у майбутньому?
Просторово-часовий континуум?
Я подумав, грець із ним!
Наскільки далеко ви вирушаєте?
На 30 років уперед. Це хороше, кругле число.
Пошукаєте мене там?
Мені буде 47 років.
Гаразд.
Бережіть себе.
Ти теж.
Добре. Бувай, Ейні.
Обережніше на виході. Трохи трясе.
Авжеж.
Оце так кошмар.
Якщо зателефонує Пол, скажи, що я допізна працюватиму в бутику.
Ліндо, по-перше, я тобі не автовідповідач,
по-друге, якийсь тип на ім'я Грег
чи Крег нещодавно дзвонив тобі.
То хто це був - Грег чи Крег?
Не знаю. Ніяк не можу запам'ятати усіх твоїх кавалерів.
Гей.
Що це за чортівня?
Сніданок.
Ти що, знову заснув в одязі?
Так, я...
А що ти начепив, Дейве?
Марті...
Я завжди ходжу на роботу в костюмі.
-Усе гаразд? -Так.
-Я вимагаю реваншу, Джордже. -Реваншу?
-Навіщо? Ти що, шахраювала? -Ні.
-Привіт. -Доброго ранку.
Мамо, тату.
-Ти в порядку? -Ти вдарився головою?
Ви чудово виглядаєте.
Мамо, ти така струнка.
Дякую, Марті. Джордже.
Доброго ранку, сонько.
-Доброго ранку, Дейве. -Привіт, мамо.
-Ліндо. -Доброго ранку, мамо.
Марті, я ледь не забула. Дзвонила Дженніфер Паркер.
Вона мені дуже подобається. Така чудова дівчина.
Здається, сьогодні у вас побачення?
Що? Що, мамо?
Ви ж їдете сьогодні ввечері на озеро. Ти планував це два тижні.
Мамо, ми ж це обговорювали. Як я поїду на озеро?
Машина ж розбита.
-Розбита? -Розбита?
-Що сталося? -Коли це трапилось?
-Чому не сказали мені? -Тихо. Я впевнений, усе гаразд.
Чому я завжди останнім дізнаюсь такі новини?
Бачите? Біфф саме її полірує.
Біффе, цього разу нанеси два шари воску,
а не один.
Я саме закінчую наносити другий шар.
Біффе, не хитруй зі мною.
Вибачте, м-ре Макфлай.
Я хотів сказати, що саме починаю наносити другий шар.
Оце так пройдисвіт той Біфф. Завжди старається схалтурити.
Мені доводиться за ним наглядати ще зі школи.
Хоча, якби не він...
-Ми б ніколи не закохалися. -Саме так.
М-ре Макфлай, щойно надійшла посилка.
Привіт, Марті. Напевно, це ваша нова книга.
Любий, твій перший роман.
Я завжди казав:
якщо думати головою, можна досягти чого завгодно.
Марті, тримай свої ключі.
Машина відполірована і готова для вечора.
Ключі?
-Підвезеш мене, містере? -Дженніфер.
Яке щастя бачити тебе!
Дай на тебе надивитися.
Марті, ти поводишся так, ніби не бачив мене тиждень.
Так і є.
Усе гаразд?
Ти в порядку?
Так.
Усе чудово.
Марті.
Ти повинен повернутися зі мною.
-Куди? -Назад у майбутнє.
Хвилинку. Що ви робите, Доку?
Мені потрібне пальне.
ТЕРМОЯДЕР ПОБУТОВИЙ РЕАКТОР
Ну ж бо. Хутко сідай у машину.
Ні, Доку, я щойно звідти.
Прийшла Дженніфер. Ми будемо кататись на новій машині.
Тоді бери її з собою. Це її теж стосується.
Хвилинку, Доку. Про що це ви?
Що станеться з нами в майбутньому?
-Ми що, станемо придурками? -Ні, Марті.
З тобою та Дженніфер усе буде добре. Проблема в ваших дітях, Марті.
Треба щось робити з вашими дітьми.
Доку, від'їдьте назад. Дороги недостатньо для розгону.
Дороги? Ми вирушаємо туди, де дороги не потрібні.
Переклад: Ярослава Гаращук