Den här vägen.
Rätten har sammankallats av de högvälborna amiralitetslorderna-
-och jag citerar "för att utreda orsaken till och omständigheterna"-
-"kring kapningen av Hans majestäts bestyckade fartyg The Bounty"-
-"under kapten William Blighs befäl"-
-"och för att rättsligen pröva nämnda kapten William Bligh"-
-"angående hans agerande under händelserna".
Överlämna ert svärd och sätt er ner.
Kapten Bligh. Det vore kanske till hjälp-
-om ni med egna ord berättade för domstolen-
-om tilldragelserna den 28 april förra året.
Ja, sir.
Om lorderna tillåter det-
-vill jag först läsa upp en lista över myteristerna.
Det är inte besättningen som står åtalad, mr Bligh.
Det är ni, sir, som står åtalad.
Frågan handlar om hur det kom sig att ni förlorade fartyget.
För att förstå det, kommendör Greetham-
-måste ni veta vilka myteristerna var.
De påstådda myteristerna. Fortsätt, mr Bligh.
Fletcher Christian, understyrman.
-Var inte den här Christian er vän? -Det var han, sir.
Femtio guineas på att han är död. Sextio på att han lever.
-Jag slår vad om att han lever. -Hur mycket?
Vi ska äta inom en timme.
-Hur mycket? -Sextio guineas.
-Sjuttio. -Taget.
Jag hämtar dem sen.
-William! -Fletcher. Vad sysslar ni med?
En medlem kollapsade. Vadet gäller om han är död eller inte.
-Vad har fört dig till syndens näste? -Kan vi prata någonstans?
-Det är en brödfrukt. -Brödfrukt?
Jag ska leda en expedition för amiraliteten och ta brödfruktträd...
-...från Tahiti till Jamaica. -Tahiti?
-Jag vill att du seglar med mig igen. -Vad blir min ställning?
Amiraliteten har redan utsett en mr John Fryer till ansvarsstyrman.
Det är en bra karl, men jag vill ha dig som understyrman.
-Om du accepterar, förstås. -Jag accepterar.
Bra, utmärkt! Bra.
Varför ta brödfrukt till Jamaica?
Det är billig föda till slavarna på plantagerna.
Bananer är väldigt dyra nu för tiden.
Det är inte särskilt ärorikt.
Jag har inte dina kontakter, Fletcher.
Jag vill göra avtryck innan jag blir för gammal.
Så den här grönsaksresan ska göra avtryck?
Hör på. Vi rundar Kap Horn på väg till Tahiti.
Vi hämtar brödfrukten-
-och fortsätter genom Endeavoursundet runt Godahoppsudden till Jamaica-
-och sen tillbaka till England. Vi seglar jorden runt!
-Varför ta risken att runda Kap Horn? -Varför?
Det är den snabbaste vägen, mr Fryer.
Snabbare om vi får den enda veckan på hundra när det inte stormar.
Så ni vill att vi ska ta den långa vägen?
Runt Afrika och Australien?
Dit och tillbaka, och undvika Hornet helt och hållet?
Vilka förhållanden behöver växterna?
Värme, ljus och vatten. Jag ger upp min hytt för dem.
Vi blir väl som grisar i svinstian?
Nej, sir. Inte alls. Jag för befäl på ett rent fartyg.
Jag säger bara att The Bounty är för litet.
Vi borde ha en fregatt, inte ett nattkärl.
Ja, och jag borde befordras till kommendörkapten.
Men flottans styrelse beviljade inte någon av de förfrågningarna.
-Fort nu, barn. -Mina småttingar.
De ville säga god natt.
God natt, god natt. Iväg med er.
Ska inte ni säga god natt?
Får jag ingen puss?
Harriet. Fläskkotletten.
-God natt, unga damerna. -God natt!
William. En skål?
-För runtomsegling. -För runtomsegling.
Och för er säkra och skyndsamma hemkomst.
Vi avseglade två dagar före jul, den 23 december 1787.
Förbered för storseglet!
Lätt nu!
Varför stirrar ni på mig? Upp med er!
Lossa mesanseglet, lätt!
Neråt med riggen.
Var redo med skothornsrepet. Skot och halshorn!
Släpp skothornsrepet. Fäll ner toppseglet i fören!
Fäll ner storseglet!
Syd-sydvästlig. Det är kursen.
Syd-sydvästlig. Ska ske, sir.
Nu är det mat. Kom.
-Är det sant det som sägs om Tahiti? -Tänker du på kvinnorna?
Går de verkligen runt utan kläder?
Det enda de har är tatueringar, på underbara platser.
-Är det sant? -På hedersord. Paradiset.
Hallå där! Du sitter på min plats, Quintal.
Flytta på dig.
Titta inte på honom. Det blir bara bråk.
-Du sitter på min plats, sa jag. -Far åt helvete.
Stick iväg.
-Vad sa du? -Tig, Churchill.
-Lägg dig inte i det här! -Han har en kniv.
-Väsnas inte, Churchill. -Dämpa er, gossar.
Churchill!
Kom igen! Ta honom, Mills!
Ta honom!
-För kungen. -Kungen!
Må Gud välsigne honom.
-För fartyget. Må hon simma väl. -Fartyget.
Besättningen är väldigt tyst.
En charmerande melodi.
Och en duktig musiker. Vi har tur som har honom.
Ja. Han är inte där av en slump, mr Nelson.
Att honom där är bra för moralen.
-Ett glas till, dr Huggan? -Nej tack, sir.
Ni är ovanligt återhållsam ikväll.
Fler män har dött till havs av alkohol, sjukdomar och smuts-
-än genom drunkning. Det här ska ni veta, mina herrar...
The Bounty ska inte förlora en enda man.
Det skålar jag gärna för, sir!
-Ni slog emot en överordnad. -Det gjorde jag inte alls.
-Det kan du bli hängd för. -Förlåt, sir.
Det var inte med meningen. Vi ska nog lära känna varandra nära.
Jag undrar vad vi ska uppdaga.
Det hänger på hur frågvisa vi är.
Det låter inte riktigt som det ska.
Någon kanske borde gå och se efter?
-God kväll, mr Heywood. -God kväll, Adams.
-God kväll, mr Heywood. -Är allt som det ska?
Det kunde inte ha varit bättre, sir.
-Min plats. -Dumma jävlar.
-Vakta din tunga, gamle man. -Kalla mig inte gamle man, Churchill.
Du ser inte ut att ha tur.
-Är ni sjösjuk, mr Heywood? -Det är för att vi lämnar England.
-Hemlängtan. -Man kanske aldrig får se det igen.
-Säg inte så. Det ger otur. -Förlåt.
Jag har aldrig varit till havs förut. För två månader sen studerade jag.
Jag har aldrig studerat. Jag kan inte ens läsa.
-Jag kan inte manövrera ett fartyg. -Det kan vilken idiot som helst.
Man ska bara veta destinationen.
HMAV BOUNTY LOGGBOK
Den 23 december 1787.
Slutet på vår första dag till havs.
-En droppe rom, sir? -Nej tack.
Vi korsar inte ekvatorn varje dag.
Nej tack! Nej.
Se till att mr Heywood får lite.
Det räcker så. Hala in honom.
Dags att komma upp, mr Heywood.
Varsågod, sir. Ta lite av det där.
Det livar upp anden, som de säger. Smutta på den.
Varsågod, mr Heywood. Ner med sörjan!
-Bra gjort, sir. -Tack, Quintal.
Kapten Bligh. Jag har er loggbok här.
I den nämns ett ord särskilt ofta - dans.
-Kan ni förklara det? -Det kan jag, sir.
En besättning på långresa kan lätt hemfalla till melankoli och våld.
Jag tror att det kan lindras med regelbunden motion.
Tjugo minuter per dag mönstrade jag besättningen och lät dem dansa.
-Dansa? -Ja, de dansade.
-Deltog de helhjärtat i det här? -Ja, det tror jag.
Ändå medger ni i er loggbok-
-att den här ovanliga formen av motion ledde till stort missnöje.
Bara vid ett tillfälle, sir. Och inte "stort".
Charlie. Om du hade haft klänning skulle jag ha bjudit upp dig.
-Lyft på knäna, Quintal! -Jag gör mitt bästa, sir.
Svara mig inte.
Vi är för fan sjömän, inte några jävla dansare!
Mr Christian, mr Young. Sätt munkavle på Quintal.
-Det var för fan inte jag! -Förvärra inte det hela, Quintal.
-Det var inte han, sir. Det var jag. -Sätt igång, mr Christian.
Ni har tagit fel man. Churchill sa att han fällde kommentaren.
-Sätt munkavle på båda. -Herrejesus...
-Gör som han säger, mr Christian. -Sir.
Fletcher.
Har inte männen straffats länge nog?
Båda gjorde sig skyldiga till olydnad.
Jag hade avskrivit det som ett skämt. Det hade gjort mindre skada.
Brittiska flottan är ingen humorinstitution.
Olydnad är inget att skratta åt.
Oaktat det kan ni få skära loss dem, mr Christian.
Bara de förstår allvaret i sin överträdelse.
-På order av kapten. -Ja, det tror jag säkert.
Stäng munnen, annars sätter jag dit den igen.
Det här hade jag inte väntat mig av Hornet.
-Tror ni att vädret håller i sig? -Kanske det.
-Det ser inte så märkvärdigt ut. -Nej, det gör det inte.
Men jag har sett Hornet när vågorna var höga som tre staplade hus.
Jag har sett sex män sköljas överbord av en våg.
Någon på det här fartyget har verkligen tur.
-Mr Fryer! Reva seglen. -Reva seglen, sir?
Säg inte emot mig! Reva seglen!
Reva seglen, mr Cole.
Gör er redo att reva seglen. Alle man på däck. Sätt fart!
Skynda på och ta in seglen!
Mr Cole! Skicka upp männen!
Skynda på! Sätt fart! In med seglen!
Han verkar inte tycka om klart väder.
Hala in skotet. Ta in seglen!
Mr Fryer.
-Jag tycks ha gjort en felbedömning. -Ni gör inte många, sir.
-Fäll ner seglen. -Sir.
-Fäll ner seglen, mr Cole. -Ska ske, sir.
Förbered för att fälla ner seglen!
Släpp skot och halshorn!
Brassa fyrkant!
Till väders!
Hjälp!
Kan någon hjälpa mig? Skynda er!
Mr Christian!
Mr Christian, dra!
Dra! Dra!
Var rädd om kärlen, Robert!
Var rädd om de förbannade kärlen!
Lamb brinner! Häll vatten på honom!
-Håll i er! -Vi kommer att dö!
-Alle man på däck! -Alla upp på däck!
Stäng luckorna!
-Ta rodret! -Styr åt babord, Charlie.
Rodret, McKoy!
-Hjälp! -Håll i er, sir!
Är allt som det ska, sir?
Bemanna pumparna!
Håll i brädan, Jamie! Någon!
-Vem är vid pumparna? -Kan någon hämta en jävla hammare?
-Sir! -Låt snickaren slå i dem nu!
Vi måste vända om!
Jag anser att vi ska ändra kurs!
Jag anser att vi inte ska det. Vi håller vår kurs!
Ni kommer aldrig runt Hornet! Vi måste vända om.
-Mr Cole! -Jag vill att min åsikt loggförs.
Mr Cole! Se till att sätta fast det. Alle man på däck!
Jag vill att min åsikt loggförs!
Som ni vill, mr Fryer. Det ska vi ordna.
-Fartyget klarar det inte. -Det klarar det visst!
-Hur länge klarar besättningen det? -Lika länge som officerarna gör det!
Bind fast sakerna nu!
Valentine! Följ med mig, gosse!
-Hur länge försökte ni runda Hornet? -I 31 dagar.
-Hur långt färdades ni under tiden? -85 sjömil, sir.
85 sjömil på 31 dagar, mr Bligh.
Ni äventyrade ert fartyg och er besättning under 31 dagar-
-för att uppfylla er ambition att runda jordklotet.
"Min kära Betsy..."
Endast för dig kan jag i denna bittra stund blotta mitt hjärta.
Jag har misslyckats totalt i mina försök att runda Kap Horn-
-och segla jorden runt.
Mina tvivel rörande mr Fryers engagemang i vår strävan-
-har bekräftats.
Kliv på.
-Besättningen är samlad, sir. -Kom in.
-Jag är hemskt ledsen, William. -Det är inget att göra åt.
Kom nu.
Tystnad!
Då så.
Vi lägger om och seglar med vinden mot Afrika och Indiska oceanen.
-Mr Lamb. -Här, sir!
Så fort vi har ändrat kurs kan ni tända kökselden.
Ikväll ska alla äta sig mätta.
Låt oss hurra för kapten, gossar.
Hur som helst... står vi inför en lång, svår resa.
Jag vill få ut mesta möjliga av varje timme till havs.
För att få assistans ersätter jag mr Fryer med mr Christian-
-som nu blir andreman, med graden underlöjtnant.
Kom tillbaka, mr Fryer! Mr Fryer! Kom tillbaka!
-Ni utgår när jag är klar med er. -Det här är skandalöst!
-Under mina år till havs... -Era år till havs?
Om jag hade känt er skulle jag inte ha tagit in er ens som båtsman.
-Ska jag uthärda det här inför... -Ni ska uthärda min tillrättavisning!
För tusan! Ni vände mig ryggen!
Det ber jag om ursäkt för.
-Men jag protesterar. -Protesterar?
-Jag är ansvarsstyrman! -Och jag är befälhavare!
Enligt lagen är jag högst i rang!
Är det förstått?
Nu kan ni utgå, sir!
-Mr Cole. -Sir.
Alle man på däck, tack.
Sannerligen, mr Bligh...
Nog var det väl oklokt att ersätta en professionell sjöman med en novis?
Fletcher Christian var knappast novis, sir.
Så det faktum att han var er vän påverkade er inte otillbörligt?
Vad är syftet med frågan, mr Greetham?
Vi försöker utröna hur ni förlorade ert fartyg.
Jag förlorade inte mitt fartyg. Det togs ifrån mig-
-av ett gäng myterister, anförda av Fletcher Christian.
-Mannen ni befordrade. -Ja.
Jag befordrade honom då John Fryer var inkompetent.
Han var dessutom en ynkrygg. Fletcher Christian var ändå modig.
Kanske modigare än ni kunde acceptera, mr Bligh?
Fredagen den 10 oktober.
Klockan halv ett idag avled James Valentine-
-av sjukdom och utmattning, som en följd av Kap Horn.
Efter min omsorg om männen-
-klandrar jag vår fyllbult till läkare för försummelsen.
O Gud, på din nåd vilar alla människors själar.
Välsigna dessa vatten och ge syndernas förlåtelse-
-åt honom vars kropp vi nu överlämnar till dem.
Skänk honom evig vila. Må han vila i frid.
-Amen. -Amen.
Överlämna kroppen åt djupet.
Klockan fyra begravde vi Valentine med all värdighet vi kunde uppbåda.
25 grader, 36 minuter.
Land i sikte! Land i sikte!
-Åt vilket håll? -Rakt fram, sir!
Churchill! Skynda dig på!
Gör klart för att skjuta salut!
Gör klart för att skjuta salut. Ge eld!
Kom hit!
Gör klart för en andra salut!
Skjut den andra saluten!
Jag tar henne!
Tack.
-Quintal! -Jag ber om ursäkt.
Har du aldrig sett en kvinna förut?
Fokusera på ditt arbete, karl!
Rätta in dig i ledet!
Åror!
Förbered för att ta upp årorna. Ta upp årorna.
Lägg ner era åror.
-Välkommen, kapten Bligh. -Tack, kung Tynah.
-Sätt er. -Tack, Ers majestät.
Jag kommer med hälsningar från Hans majestät, kung George av England.
-Hur står det till med kapten Cooky? -Kapten Cook?
Han är välmående och hälsar även han.
-Lever han? -Ja.
-Han är min vän. -Jag vet.
Nu ser ni.
-Han gav mig sitt porträtt. -Ja.
En del säger att han dödades av folket på Hawaii.
Nej. Kapten Cook lever i allra högsta grad.
Han är vid god hälsa, kung Tynah.
Han lever i allra högsta grad.
Som jag sa, han låter hälsa till er.
Han talar alltid om er som en nära vän.
-Sa ni så till den här...Tynah? -Kung Tynah, sir.
En barbarisk kung.
En kung, min lord, som härstammar från många kungar.
Så som vår kung George härstammar från många kungar?
Varför ljög ni för honom?
Varför sa ni inte att kapten Cook mördades på Hawaii tio år tidigare?
Därför att de tror att kapten Cook är odödlig.
-Bokstavligen? -Ja, jag tror det, sir.
De verkar se hans porträtt som en helig avbild.
Det var intressant.
De tror också att alla brittiska officerare är släkt med honom.
Så ni skulle mer eller mindre vara odödlig också?
Det verkar så, sir.
Jag behövde även deras assistans. Kapten Cook var vår garant.
-Hur länge stannar ni på Tahiti? -I cirka två månader här på öarna.
Stanna här. Åk inte till de andra öarna.
Där är ni inte välkomna. Allt ni behöver finns här!
Jag är väldigt tacksam.
Hans majestät kung George har skickat flera gåvor, kung Tynah.
Jag kanske kan ta med något i gengäld?
Gåvor från er till Hans majestät kung George.
Allt för en kung.
Grisar, bananer, kokosnötter, brödfrukt.
Brödfrukt. Det är en väldigt bra idé.
Ja, brödfrukt. Jag tror att Hans majestät tycker om brödfrukt.
-Inte sant, mr Nelson? -Förvisso, sir.
Hans majestät är en väldigt entusiastisk odlare.
Han skulle verkligen uppskatta brödfrukt.
Om ni skickar med små brödfruktsträd kan han odla dem i sin egen trädgård.
Vi ska odla många små växter åt honom.
-Mr Christian. -Sir.
Mr Cole. Vill ni dela ut gåvorna till kung Tynah och hans folk?
Det här är gåvor från Hans majestät kung George av England till er.
Sir.
Du store tid...
-Jag ville undvika det här. -Vad då, sir?
Jag förväntas ligga med henne.
Hon är en av kung Tynahs hustrur. En gåva från en hövding till en annan...
Fem minuter efter att jag går ner-
-måste du kalla upp mig i ett viktigt ärende.
-Vad då för ärende? -Vilket ärende som helst!
Välkommen ombord, ma'am. Den här vägen.
Ja. Fortsätt med era uppgifter.
Hon kan väl mjuka upp gamlingen lite?
Varmt.
-Kliv på. -Ursäkta mig, sir.
-Mr Christian. -Sir.
-Vad är det som är så brådskande? -Det kan vänta tills imorgon.
-Vad är det? -Fartyget sjunker, sir.
Ma'am.
Var Fletcher Christian fortfarande er vän och allierade?
-Inga tecken på förbittring mot er? -Nej, inga alls.
Mr Bligh. När ni planterade ut brödfrukten-
-så utförde väl vildarna en sorts ceremoni?
En oanständig ceremoni?
Är det här relevant, kommendör Greetham?
Om besättningen fick bevittna det, så ja.
-Var besättningen närvarande? -Ja.
Och var den oanständig?
De har en fast tro på att jorden blir bördig genom deras gudars förening-
-och att gudarna kan uppväckas genom förenandet av män och kvinnor.
-Så det började under ceremonin? -Nej, inte under ceremonin.
Nej, det var Fletcher Christian och infödingsflickan.
Misstolkade ni djupet av deras känslor för varandra?
Ja, det inser jag nu.
Jag utgick från att det blott var ungdomlig passion.
Det krävs mer än en förälskad ungdom för att göra myteri.
Det krävs en missnöjd besättning.
Besättningen var allt annat än missnöjd.
Fletcher Christian fördärvade dem.
Varför blev det så lätt att fördärva dem?
Jag vet inte. Det var själva platsen.
-Mr Christian. -Kom in, vem du än är.
Kapten Bligh är förvånad över att ni inte närvarar under middagarna.
-Håller ni på med det fortfarande? -Han väntar er ikväll.
Idag. Det är inte fredag idag.
Klockan sex. På slaget, om ni vill vara så vänlig.
Vänta, dr Huggan.
Jag hittade en extraordinär växt idag på västra sidan av ön.
Precis vid flodens mynning.
Mr Christian. Klockan är halv åtta.
Ni har väl inte väntat på mig?
Varför kommer ni till mitt bord oklädd?
Jag kunde inte ha på mig rocken. Tatueringen är för smärtsam.
-Gode Gud... -Ta på er rocken, mr Christian.
Det är väldigt smärtsamt, sir.
Ta på er rocken, mr Christian, om ni vill vara så vänlig.
-Kan jag servera nu? -Vänta!
Tack, mr Christian.
-Nu kan du servera, Smith. -Tack, sir.
-Mr Nelson. -Sir.
-När inspekterade ni träden senast? -Igår, sir.
-Inte idag? -Nej, sir.
Mr Christian sa att en daglig inspektion inte var nödvändig.
Jaha, mr Christian...
När tror ni att de är redo att transporteras, enligt er åsikt?
Det dröjer ett tag till.
Vi har redan varit här 13 veckor längre än vi avsåg.
-Kommer vi aldrig härifrån? -Det är för att vi kom så sent.
Jag vill bli informerad om deras utveckling dagligen.
Såvida ni inte behöver tiden till att täcka resten av kroppen. - Vänta!
Ju förr vi blir sjömän igen, desto bättre.
Håller ni inte med, mina herrar?
Nu kanske ni vill förena er med mig i bön?
O Herre, vår himmelske fader. Allsmäktige och evige Gud.
Vi tackar Dig ödmjukast för det vi snart ska få mottaga.
Nu är det inte långt kvar, gossar. Snart är ni alla på väg hem.
Följer du inte med?
Jag tänkte ta mig en titt på några av de andra öarna häromkring.
-De hänger dig som desertör. -Bara om de fångar oss.
-Är du med oss, John? -Nej.
Jag har en hustru och tre barn hemma.
Där går han. Mr Bligh den högdragne.
Vad tror ni om sundet och Indiska oceanen?
Sydatlanten? Nordatlanten? Bara ruttna skorpor och fläskkött.
Och så den förbannade lorden som plågar en dygnet runt.
Inte jag, gossar. Inte jag.
När beger vi oss, då?
-Vem är vaktbefäl ikväll? -Det är jag.
-Är det så? -Ja.
Då var det bestämt.
Fletcher Christian. Harami.
Maieva. Harahai.
-Harahai. -Tack.
Ni ville träffa mig, sir?
Min dotter har något som tillhör dig.
Som tillhör mig?
Du är här nu. Tamari.
-Jag är ledsen, sir. Jag... -Genia.
Ta den här huggtanden.
När du ser den ska du minnas min dotter och mitt barnbarn.
Du ska aldrig glömma Tahiti Nui.
Fletcher Christian... Din hustru.
-Tycker du att vi ska följa med? -Nej, det tycker jag inte.
Mr Heywood kommer att få stå till svars.
Stackars Heywood.
Hör ni, förbannade dårar!
Hottentotterna där är inte lika vänliga som de här.
Äsch... - Kom igen, gossar.
Jag önskar dem lycka till.
Det kommer de att behöva.
Alle man!
Tack, mr Fryer.
Igår natt lämnade tre män från mr Heywoods vakthållning fartyget.
Straffet för det är döden genom hängning.
Mr Heywood. Hur kommer det sig att ni inte såg dem?
-Sov ni? -Ja, sir.
Då så. Ni ska få kyssa kanonjärens dotter.
-Båtsman! -Sir.
Lägg honom över kanonen.
-Gör det nu! -Ska ske, sir.
Lyssna noga nu, allihop.
-Om en vecka... -Är något på tok?
Sluta skratta! Tystnad!
Tycker ni att det här är roligt?
Ni är en sorglig syn, dr Huggan. Gå ner till er hytt.
Ni tycker att det här är roande. Ni misstar er.
Från och med nu ska det råda disciplin på fartyget.
Vi ska ha ordning och vi ska uppföra oss som sjömän.
Om en vecka avseglar vi.
Det blir ingen mer toddy.
Det blir ingen mer strandpermission. Det har blivit slödder av er alla.
Ni ska få ordning på fartyget och er själva!
-Båtsman! -Sir.
Utdela bestraffningen nu.
Kapten Bligh!
-Mr Christian! Mr Christian, sir! -Sir?
Jag vill prata med er utanför. Nu.
-Jag kommer, sir. -Tack.
-Är det något på tok, sir? -Ja.
Igår natt, medan vaktbefälet sov, lyckades tre...
Sluta föra oväsen!
Tre män lämnade fartyget igår natt. Churchill var en av dem.
Ni verkar inte förvånad?
Inte nu när det har hänt. Nej, jag är inte förvånad.
Jag blir inte heller förvånad när jag ser hur min styrman beter sig.
Se hur ni klär er!
Ni är inte bättre än infödingarna.
Jag är åtminstone inte sämre.
Jag tror att er hjärna är överhettad. Kroppen har fått ett övermått av sex.
Jag har betett mig som en naturlig man.
Nej. Ni har betett er som ett vilt djur.
När män mister självbehärskningen säger de att de är naturliga.
De är naturligare än män som inte har något att behärska.
Mr Christian. Infinn er på fartyget före solnedgången.
-Är det förstått? -Nej.
Vad sa ni?
Sa ni nej? Var det vad ni sa? Nej?
Då ska ni infinna er på fartyget omedelbart!
Och ni ska stanna på fartyget!
Inget mer beblandande med infödingarna på ön-
-för min besättnings del!
Förstår ni vad jag säger, sir?
Lasta på. Kom igen. Tappa dem inte.
Kom igen, Purcell. Det är därför vi är här.
Och nästa också, tack. Kom igen. Lasta på. Bra, gossar.
-Var är de? -Jag vet inte än, sir.
Vi ska hitta dem.
Förbannade dårar. Gör det inte värre för er själva.
-Ställ dig upp. -Ställ dig upp.
Han kan inte, sir. Det var lite osämja med lokalinvånarna.
Känner du till straffet för desertering?
Vi kom tillbaka självmant, sir.
Du är ett oskäligt djur, Churchill.
Jag avgör straffet när du är i skick för att motta det.
Mr Cole. Hämta dr Huggan.
Ska ske, sir.
Sir. Här borta.
-Är han död? -Ja, sir.
Stackars sate. Nåväl, begrav honom.
Ombesörjer ni det, mr Cole?
Fletcher!
Jag är här för att ta farväl.
Du kommer inte tillbaka, eller hur?
Någonsin?
-Jag måste gå nu. -Nej.
Inte än. Snart.
Blicken framåt, mr Christian!
Ta av hattarna.
Ta med männen under däck.
-Fäll ner seglen, mr Fryer. -Ska ske, sir.
Flytta på er.
Utgå.
Utgå!
Det här tjänar ingenting till.
1745-1789 THOMAS HUGGAN, LÄKARE
Jaha, mina herrar.
Härifrån och hem har vi 27 000 sjömil...
...Endeavoursundet och Stora barriärrevet.
Besättningen är djupt missmodig.
Som varje kapten får jag ta på mig-
-det oundvikliga och teoretiska ansvaret för det.
Det verkliga och omedelbara ansvaret-
-faller däremot på er, mina officerare.
Ni mötte den här krisen med apati, oförskämdhet-
-och flagrant och öppet artikulerad trots.
Och...
Det är möjligt att jag bär skulden även för det.
Jag räknade med en karaktärsstyrka som ni inte besitter.
Hur som helst...
Hur som helst - botemedlet mot vår belägenhet är disciplin.
Det ska jag tillämpa, naturligtvis med en rättvis hand-
-men främst där det bäst behövs.
Ja, det var allt. Tack, nu kan ni gå.
Inte ni, mr Christian.
Låt det stå. Nu!
Du kan gå, Smith. Var snäll och stäng dörren.
Jaha...
Du tycker visst att jag är hård mot dig?
Jag har varit till havs i många år, Fletcher. Ända sen jag var tolv år.
Jag har sett många män, många bra män-
-förlora sansen över infödingskvinnor.
Jag har ännu aldrig sett ett lyckligt slut.
Jag förstår naturligtvis lockelsen...
Men tänk efter lite!
Skulle du kunna ta med en sån kvinna hem till vänner och familj?
Nej, givetvis inte.
De är inte som oss, Fletcher.
Du tycker att jag var hård, men du behövde påminnas om dina plikter.
Du hade villat bort dig, min vän.
Du kanske inte tackar mig nu, men senare.
Nu ser vi till att fartyget seglar på som det ska-
-så att vi kan ta oss tillbaka till där vi befann oss innan.
Hör på, Fletcher.
Lyssna på mig.
Jag är beredd att förlåta och jag är beredd att glömma. Förstår du?
Var det allt, sir?
-Ja, det var allt. -Tack.
-Ni bad mig komma, sir. -Ja, det stämmer.
-Fartyget är smutsigt, mr Christian. -Sir?
Fartyget är smutsigt, mr Christian! Se efter själv.
Titta! Smutsigt! Där är det smuts, och där! Titta där!
Ni lät visst svabbarna utgå.
Ni lämnade däcket fullt med smuts. Titta där!
Det är en förbannad skam.
Jag råder er att beordra hit dem igen.
Se till att göra det ordentligt den här gången. Är det förstått?
Smuts, sir! Smutsigt, mr Christian! Fortfarande smutsigt! Titta!
Jag ser inget mer än ert finger.
Jag finner mig inte i ert tarvliga sätt på mitt fartyg!
Beordra upp svabbarna igen!
Den här gången ser ni till att däcket blir rent! Annars blir det följder!
Jag accepterar inte ert vidriga, snuskiga beteende på mitt fartyg!
Vid Gud, grisar i en svinstia-
-har en bättre förståelse för renlighet än ni, era kräk!
Se till att göra rent däcket, annars tvingar jag er att slicka det rent-
-om ni inte bättrar er!
Vi har en tjuv ibland oss.
Ja, det finns en tjuv ombord på fartyget.
Det är olyckligt, för ni vet vilka prövningar det innebär för de ärliga.
Igår kväll räckte mitt förråd av kokosnötter upp till nätet.
I morse... Ja, se efter själva.
Om tjuven ger sig tillkänna så behöver bara han straffas.
-Sen glömmer vi saken. -Sir.
Tig, för Guds skull! Jag talar till besättningen, mr Christian!
Vem tror ni att ni är?
-Om inte tjuven ger sig tillkänna... -Jag tog en.
Ni?
Jag var törstig och tog en kokosnöt. Jag trodde att det kunde kvitta.
En kokosnöt, mr Christian? Ett dussin stals!
Det vet jag ingenting om.
Såvida ni inte är en lögnare också stals resten av vakthållarna-
-som ser er som ett föredöme, inte sant?
-Mr Cole. -Sir.
Konfiskera vakthållarnas förråd och ge dem halva ransoner.
-Ska ske, sir. -Tack. Utgå.
Det där är ingen flotte. Det är en kista.
Det går en ström på fem knop häremellan och ön.
Jag tar den risken.
Tror du inte att vi är många som har tänkt på det?
Du är inte den ende som har tvingats lämna en kvinna.
Männen är redo för vad som helst.
Vad är det du säger? Uppmanar du till myteri?
Om jag var du hade jag tagit över fartyget. Det är allt.
-Varför gör du inte det, då? -Om jag var du. Det är jag inte.
Det jag har att säga er är resultatet av långa funderingar.
Konsekvenserna skulle bli dubbla.
För det första skulle vår resa kortas ner.
Det är en faktor som knappast kan göra er missnöjda.
För det andra: När vi har lyckats-
-så kommer ingen av er att se tillbaka utan en känsla av stolthet.
Vi ska följa vindarna till Jamaica via Kap Horn.
Ni kommer att ta livet av oss alla.
Vad sa du, Adams?
Vi gav oss på Hornet tidigare. Det höll på att kosta oss livet.
Fan ta dig. Gå inte emot mig.
Mr Cole. För ner honom under däck.
Imorgon samlas vi för att bevittna hans straff-
-för feghet och olydnad.
Mr Cole, för med honom ner!
-Mr Fryer. Ge honom materialet. -Sir.
Då så. Vi gav oss iväg för att runda jordklotet.
Vid Gud, vi ska göra det, för allas vår ära.
Är det förstått?
Tack. Nu kan ni utgå.
Kliv på.
-Får jag tala med dig? -Jag är upptagen. Är det viktigt?
Ja, det tycker jag.
Var kortfattad.
William, ditt beslut om att runda Hornet...
William? Inte "sir", inte "kapten"? William...
-Besättningen finner sig inte i det. -De finner sig inte i det?
-Har de befälet över The Bounty? -De kanske tar det om du insisterar.
Kan du upprepa det där? Besättningen kanske tar befälet...
-Vad är det du hotar mig med? -Det är inget hot, det är en varning.
-Är det missnöje? -Nej. Det är rädsla.
Runt Hornet är den enklaste, bästa vägen.
Det är den vi tar. Var det något mer?
-Piska inte Adams. -Han var olydig. Feg och olydig.
Han skrämde upp besättningen. Jag inskärpte inte den rädslan.
Han ska piskas och vi ska runda Hornet.
Är ni rädd för att runda Hornet, mr Christian?
Är ni också en ynkrygg?
Det blir inget dödande.
-Förutom Bligh. -Det blir inget dödande!
Vi skickar iväg honom.
Christian ska ta över fartyget. Är du med oss?
Vakna. Vakna!
Tig! Christian ska ta över fartyget. Christian ska ta över fartyget.
Vi ska ta över fartyget. Är du med oss?
Kom igen, Fryer. Vakna! Upp med dig!
Mr Bligh. Kan ni resa er upp? Upp med er!
Ställ er upp.
Vad i helvete håller ni på med?
-Bind honom. -Vad gör du? Christian!
Mr Cole! Mr Cole!
Kom med här, upp på däck!
Mr Cole! Ni kommer att hängas för det här!
Mr Nelson.
Vi har tagit över fartyget!
Vi har Bligh. Upp på däck!
Dansa! Dansa!
-Ta det lugnt! -Dansa!
-Håll käften! Dansa! -Vi tar över fartyget.
Kom igen, sätt fart!
Du är en dåre, Quintal! Det blir galgen för det här.
-Är du med på det här, Norton? -Nej, sir!
-Håll käften! -Upphör med den här galenskapen.
-Var tyst! -Varför gör ni så här?
-Förstår ni vad ni gör? -Håll käften!
-Är du med, Adams? -Allt är ditt fel!
Det finns inga ynkryggar på fartyget!
-Du är en ynkrygg! -Du tog fel!
Du är en svarthjärtad usling!
Kom hit, Pritchard!
-Stanna där, Pritchard! -Stanna, Pritchard! Stå kvar!
Gå över dit, då.
-Allison, kom över hit! -Håll käften! Jag stannar här!
Vi dödar kräket nu, gossar!
Jag sa åt er att låta honom vara, era jävlar!
-Du släpper honom! -Vi dödar honom!
-Du släpper honom nu! -Döda honom!
Du släpper honom! Nu!
Mr Christian, jag vädjar.
-Avbryt dårskapen så glömmer vi det. -Det är för sent.
Tänk på min familj och min vänskap!
Jag är i helvetet! I helvetet, sir!
Varför är ni så förbannat resonlig nu?
Jag förbannar ert blod till helvetet med mitt, sir!
-Jag förbannar ert blod! -Ta er samman!
-Var tyst, annars spetsar jag er! -Gör det, döda honom!
Du håller din käft! Håll käften!
Jag ska spetsa er och sen ska jag ta livet av mig!
Klä på honom nu! Klä på honom!
-Vad är det med er, allihop? -Var tyst!
Skjut dem! De är förbrytare!
-Var tyst, sir! -Lägg dig inte i, Cole!
Var tyst, annars låter jag döda dig, ditt kräk!
-Förstår du? -Om ni skjuter mig...
-...så får ni aldrig bort blodet... -Håll käften!
Tig! - Vi ska sätta honom i båten.
Skicka iväg honom. Klä på honom!
-Kan någon ge mig mina byxor? -Skicka upp din klocka, då.
Kom igen, sätt fart.
Era skurkar! Förrädare!
-Mr Bligh, kom hit. -Sätt dig, Purcell.
Om ni vill låta några män vara kvar på fartyget-
-så lovar jag att de inte ska skadas.
En av er får komma upp. Det finns inte plats.
-Mr Fryer. Kom upp hit. -Vi vill inte ha honom.
Kom upp, mr Fryer.
Stanna där, annars skjuter jag skallen av dig.
Fan ta dig! Du är jordens avskum!
Fulman. Kom upp hit.
-Nu! -Sätt fart, Fulman.
Skynda dig på!
Jag ska rapportera att du inte ingick i den här pöbeln. Tack.
-Smith. Kom hit med kistan. -På en gång.
Sätt dig i båten.
Vad gör den för nytta utan sjökorten?
Jag behöver sjökorten. Vänd er om.
-Tror du att du kan styra pöbeln? -Jag ska göra mitt bästa.
Jag gjorde mitt bästa och jag hade lagen på min sida.
-Du är en död man, Fletcher. -Det räcker.
-Du är en död man. -Sätt dig i båten.
Du har inte sett mig för sista gången, Ned Young. Lita på det.
Du med, John Adams. Vi ses igen.
-Det räknar jag inte med. -Vi får väl se.
-Jag ska se till att ni hängs! -Skicka iväg dem.
-Tog du med något, Smith? -En kniv...
-Tig! -Skicka iväg dem!
Ta fram årorna, gossar.
William, det var väl det här du kom hit för? Varsågod!
Från oss till kung George!
Farväl, gossar! Hoppas att jag slipper se er igen!
Hälsa mamma att jag älskar henne!
Hon har fått en fin liten tahitisk sonson!
Trevlig resa. Hoppas att de äter upp dig, Fryer!
Jag vill aldrig mer se Fletcher Christian-
-såvida han inte hänger från en galge.
Hur kunde han förråda min vänskap och vänlighet?
Jag kan bara anta att han har bestämt sig för att leva på Tahiti.
Efter att ha inventerat den magra proviant vi fick-
-har jag satt kurs mot ön Tafuha-
-i hopp om att fylla på vårt förråd av mat och vatten.
Vi har många infödingar omkring oss.
Deras beteende tyder på att vi inte är välkomna särskilt länge till.
-Mr Cole? -Sir.
Ta hand om min loggbok-
-och påbörja långsamt... vägen ut mot sjösättning.
-Lugn nu, mr Cole. -Ska ske, sir.
-Ska jag gå nu? -Gå nu. Nu, mr Cole.
Precis.
Bråka inte med mig. Otäcka fuling...
-Kom igen! -Sätt er i båten!
Låt tunnan ligga! Sluta leka! Kom nu!
Är det den här ni vill ha?
Varsågoda!
Alla i båten! Gör er redo att åka iväg!
-Mr Bligh! -Sätt dig i båten!
-Var är kapten? Var är mr Bligh? -Där borta!
Släpp mig!
-Kom tillbaka, Norton! -Mr Bligh!
-Vad håller du på med? -Hoppa ombord, sir!
Kom, Bligh!
Mr Bligh!
Backa, din jävel! Backa, din jävel!
-De tar era ögon... -Sätt dig i båten!
-Hjälp honom! -Sätt er i båten, sir.
Min Gud! Nej!
Ro för era liv! Ta av er kläderna. Kasta i era kläder!
-Kasta i kläderna! -Förbannade vildar!
Ro för era liv! Vi blir mat om de får tag på oss!
Så ska det se ut. Kom igen! Vi klarar det!
Vi kan inte riskera att gå i land igen.
Vad ska vi ta oss till, sir?
-Vi måste försöka nå Kupang. -Utan sjökort?
Jag ska försöka navigera ur minnet.
Vi kommer nära de mest ociviliserade öarna i de här vattnen.
Fijiöarna, där kannibalism nära nog har förfinats till en vetenskap.
Därifrån, med lite hjälp från Gud-
-ska vi fortsätta vidare mot Stora barriärrevet.
Sen till Nya Hollands kust och över Timorsjön till Kupang.
Det kommer att ta minst två månader-
-och vi har bara proviant för en vecka.
Så ser situationen ut. Klart och tydligt.
Vi får göra det bästa av den. Eller hur, sir?
Ja, men tänker ni göra det?
Kommer ni att göra det bästa av den? Hör ni mig?
Är ni beredda att göra det bästa av den? Allihop?
Det enda jag kan lova er är obönhörlig smärta och vedermödor.
Om ni är beredda att foga er och göra uppoffringar-
-och dessutom är redo att svära på det...
...så lovar jag er att vi har rimliga chanser att överleva.
Hör ni mig?
-Säger alla "ja"? -Ja.
Bra!
Mr Fryer, skjut fart.
Förbered för att skjuta fart. Skjut fart.
Fletcher!
I lådan finns gåvor till folket på Tahiti Nui.
Vi väntade oss inte att ni skulle återvända. Vi har redan gett er allt.
Vi vill bara ha våra kvinnor, och kanske några män till fartyget.
Var är kapten Bligh? Varför kommer han inte själv?
Han är inte längre med oss. Jag har tagit över fartyget.
Nej, han är inte död.
Vi skickade iväg honom med några ur besättningen.
Ni vanärar mig genom att komma hit.
Ni vanärar mig!
Kung George kommer att skicka flera fartyg med kanoner-
-för att straffa oss för det ni har gjort.
Vi kan inte ge er något. Ge er av nu.
Några av männen vill stanna här och vänta på nästa fartyg.
De ville följa med Bligh, men det fanns ingen plats i hans båt.
De kan stanna, men inte ni.
Ta era gåvor och ge er av.
Nej!
Ska hon inte få välja själv, sir?
Vart ska du föra henne?
Jag vet inte. Någonstans där de brittiska fartygen inte hittar oss.
Ta henne.
Ni ska få de män ni behöver. Ge er av.
-Farväl, Peter. -Lycka till, sir.
-Du behöver det nog mer än jag. -Tack.
Jag följer inte med, Fletcher.
Jag har funderat på det, och... Jag stannar här.
-Kom. -Jag vill nog också stanna, sir.
Hoppa ut. Knuffa på!
Kom igen, gossar.
De kommer att hänga dig.
Jag kanske ser ut att ha tur!
Där är de. Här kommer de. Där!
-Ta den. Kom igen! -Ja!
Det finns jättemånga! De är överallt!
Döda den! Det finns hundratals av dem!
-Här kommer de. Där är de! -Kom igen!
Fan också. Vem har laddat de här? Finns det fler musköter?
-Fort, skynda på! -Kom igen nu! Fort, fort!
Ja!
Den ende jag verkligen litar på är Adams.
Jag har alltid med mig en laddad pistol.
Och vart vi ska bege oss för att undslippa rättvisan vet jag inte.
Torsdag den 11 juni.
På eftermiddagen såg vi havssulor och många andra fåglar.
Vid solnedgången fångade vi en i vårt segel.
Jag sparade den till middagen nästa dag.
-Vem ska få den här? -Smith.
-Vem ska få den här? -Mr Fryer.
Hur blir det med resten av oss?
Du får vänta på din tur, Purcell. Precis som alla andra.
-Några av oss har inte ätit på dagar! -Det räcker så, Purcell.
Det räcker inte för mig, sir!
Jag ska säga er en sak. Officerarna och deras sort får allt!
Håll nu mun, Purcell.
-Jag är lika mycket man som ni, sir. -Vad sa du?
Jag sa att jag är lika mycket man som ni!
Det är jag inte så säker på.
Lägg ner den! Jag slår dig i huvudet med den!
Sätt dig ner! Sätt dig ner!
Mr Cole. Ge honom min ranson.
Jag har gett mig in på ett förtvivlat vågstycke.
Jag har tagit farväl av allt jag har kommit att se som oundgängligt.
Men jag antar att jag har funnit friheten.
Så du har funnit friheten, säger du?
Du vill ha ditt straff. Var det inte därför du gav honom din kompass?
-Jag ville ge honom en chans. -Så att han överlever och tar oss.
Hur ska han kunna ta oss? Han är väl strandsatt på någon ö.
Jag önskar att jag hade gett honom musköter. Ge dig iväg nu!
Vi har nuddat land åtminstone tio gånger-
-bara för att hitta karga klippor eller fientliga invånare.
En gång kolliderade vi nära nog med en engelsk fregatt.
Det är ont om proviant, besättningen lider ännu ondare.
Har hans kungliga höghet äntligen vaknat?
Låter han dig vila, raring?
Fletcher vill prata med dig.
Ned. Jag har hittat det.
Hör på. Var är det...
"Den 2 juli upptäckte vi en ö, till synes obebodd och skogbeväxt."
"Vi stannade inte kvar för vi hittade ingen ankargrund." Perfekt.
Varje fartyg i flottan har den boken och sjökorten.
De märkte aldrig ut den på korten. De anger bara latitud, 25 grader syd.
Vi ska bara segla längs den här latitudlinjen.
-Då hittar vi ön, någonstans. -Och om vi inte gör det?
De här männen behöver ett hem. De har begått myteri en gång.
De ska få ett hem. Pitcairn Island.
Det är nog bäst det.
Jag kan inte längre skriva, då jag saknar styrkan.
Prisa mig för dina föräldrar och våra kärleksfulla döttrar.
Mr Bligh...
När min ande är borta...
...så är det inget mer än kött kvar.
Jag ber er...
Använd er av det magra köttet för att rädda de andra.
Nej, mr Nelson. Vi är civiliserade män, inte vildar.
Vi ska dö som civiliserade män. Var inte rädd.
Sir. Vi vill tala med er.
Vi har fått nog. Det finns ingen ö.
Vi vill vända tillbaka till Tahiti.
-Och vem ska navigera? -Ni. Ni är ju navigatör.
Jag kan navigera.
Det här fartyget ska till Pitcairn Island.
Sir!
-Smith. -Det är land!
-Vad? -Jag tror att det är land.
Mr Cole. Hissa flaggan.
Det är inte rätt att gå i land utan att ge sig tillkänna.
Herregud...
Sir.
Jag är kapten William Bligh.
Jag är en brittisk sjöofficer-
-och jag måste rapportera ett sjöröveri.
Vi har hittat den. Vi har hittat den, Ned.
Det är vår ö.
Vi kunde lika gärna ha missat den.
Ja.
Nu kommer vi aldrig ifrån den här ön, eller hur?
Vi får aldrig mer se England.
Domstolen fastslår att beslagtagandet-
-av Hans majestäts bestyckade fartyg Bounty-
-var ett myteri utfört av Fletcher Christian och andra i besättningen.
Fartygets kapten - William Bligh...
...ska enligt den här domstolen...
...frikännas från all skuld som rör den här händelsen.
När det gäller hans sätt att föra befälet över The Bounty-
-lovordar vi kapten Bligh-
-för hans mod och exemplariska sjömanskap.
Vill ni vara snäll och kliva fram, kapten?
Min lord.
Tack.
Myteristernas öde förblev ett mysterium i 18 år-
-tills deras ö upptäcktes av ett amerikanskt valfångstfartyg.
De hittade en man - John Adams - med nio kvinnor och 23 barn.
Vad som hände med Fletcher Christian förblir oklart.
En del menar att han blev mördad på Pitcairn Island-
-men det finns även rapporter om att han återvände till England.
Hans ättlingar bor dock kvar på Pitcairn Island än idag.
Text: Joakim Sandström www.sdimedia.com