КОЛАМБІЯ ПІКЧЕРЗ представляє
ТЕДМАН РОН СИЛЬВЕРМАН ПРОДАКШН
Фільм ПІТЕРА ЙЄТСА
КРУЛЛ
У ролях КЕН МАРШАЛ
ЛІЗЕТ ЕНТОНІ
ФРЕДДІ ДЖОНС
АЛАН АРМСТРОНГ ДЕВІД БАТЛІ
БЕРНАРД БРЕСЛОУ
ЛІАМ НІСОН ДІКЕТ ЕШВОРТ
ТОД КАРТІ РОБІ КОЛТРЕЙН
а також ФРАНЧЕСКА АНЬЄС в ролі ВДОВИ ПАВУЧИХИ
композитор ДЖЕЙМС ХОРНЕР
оператор ПІТЕР СУШИЦЬКІ
автор сценарію СТЕНФОРД ШЕРМАК
продюсер РОН СІЛЬВЕРМАН
режисер ПІТЕР ЙЄТС
Ось що було напророчено - ми всі повинні усвідомити,
що багато світів
поневолено Звіром та його армією безжальних Вбивць.
І також повинні усвідомити
що Звір прийде і в наш світ, на планету Крулл.
Його Чорна фортеця закриє сонце.
Від диму спалених селищ почорніє небо.
І крики тих, хто помиратиме, лунатимуть у спустошених долинах.
Але чи правдиве пророкування,
що королевою стане діва зі стародавнього роду,
що вона, разом із своїм обранцем - королем, правитеме нашим світом,
а син їхній стане Володарем Галактики?
Цього не знаю.
Батьку!
Колвін мав би вже приїхати.
Але ж він мусить пробиратися
через дрімучі ліси та стрімкі гори.
На перевалах і шляхах чатують Вбивці.
Колвін може не доїхати.
- Це б принесло тобі задоволення? - Я надіслав йому допомогу.
Хоча й не бачу сенсу у спілці із старими ворогами.
Тату, загарбники прагнуть знищити наш світ.
Нам потрібен цей союз.
Шанс з'явиться тільки тоді, коли ми об'єднаємось.
Достатньо угоди з королем Тарольдом.
Тобі не обов'язково виходити за його сина.
Це єдиний засіб забезпечити міцність угоди.
Шлюб - це мій вибір.
Якби ж він не був сином Тарольда!
Колвін великий воїн.
Хороші воїни - погані чоловіки.
Можливо.
Вершники!
Відчинити браму!
Ми просили про допомогу. Ніхто не прийшов!
Відправлено було двадцятьох воїнів.
Ми втратили 300 воїнів, щоб побачити вас!
Мені не потрібен цей шлюб, Тарольде.
- Як і мені, Eйріху! - Мені потрібен! І Вашій доньці!
І ти поведеш проти Вбивць разом із своєю і мою армію?!
Будь-яку армію,
до перемоги або до загибелі.
Я зробила правильний вибір.
Я також.
Складна була подорож?
Але необхідна.
- Аби не надто запізніла. - Не повинна бути запізнілою.
То... Церемонія відбудеться тут?
Сьогодні, при сході місяця.
Мій батько каже, що воїни погані чоловіки.
- Це залежить багато від чого. - Від чого ж?
Якщо ти очікуєш від чоловіка, щоб він бігав навколо тебе
і підстрибував, коли ти ляснеш у долоні...
Ти не робитимеш цього заради мене?
Звісно ж, ні. Ти ж воїн.
Відтепер мого королівства не існує.
- І мого теж. - Постає держава наших дітей.
Згоден.
Я віддаю цей вогонь воді.
Він має відродитися в руці жінки, яку я обираю за дружину.
Я дістаю вогонь з води.
Щоб віддати його воїну, якого обрала за чоловіка.
Візьми цей вогонь з моєї руки.
Варто!
- Вбивці! - До зброї!
- Битимося разом! - Ні. Є безпечний вихід?
- Підземна галерея. - Мерщій!
Ми маємо бути разом.
- Ти кохаєш мене? - Звісно кохаю!
- Тоді сховайся. - Колвіне, повертайся швидше.
Всі до центру зали! В коло!
Візьми!
Тримай!
Колвіне!
Лізо!
Батьку!
- Живий. - Лізо?
- Вона жива. - Де вона?
- Заспокойся. - Де?
Зараз вона дуже далеко.
Хто ти?
Енір.
Мудрець?
Один з них.
Ти зійшов з Гранітних гір?
Так. Бо в мені є потреба.
Батьку!
Зараз не час для смутку.
Ти не розумієш, як це - втратити батька і наречену в один день.
Але і не я став королем у той же день.
Я втратив королівство.
Твоє королівство величніше, ніж ти уявляєш.
Ласкаво просимо до нього!
Я шукав короля,
а знайшов хлопчиська.
Де Ліза?
В Чорній фортеці.
Відведеш мене туди?
Ти потребуєш помічників.
Я знайду людей дорогою.
У фортеці ти зустрінеш не тільки Вбивць.
Там буде особисто Звір, їхній ватажок.
Його можна вбити?
Можливо.
Та жоден, хто побачив його, не залишився живим.
Потребуєш не тільки людей та їхньої зброї.
Ти повинен отримати владу Володаря Глефи.
Глефа - це лише міф.
Її не існує.
Існує. В печері на вершині гори.
На найвищий вершині.
Без глефи ніколи не знайдеш Лізу.
Я потребую зброї, а не артефактів.
Глефа була дуже потужною зброєю.
І знову може нею стати.
Але в руках гідної людини.
Тільки вона може повернути Силу Глефи.
І ця людина я?
Якби ж я знав.
Я не можу йти з тобою.
Не хвилюйся. Якщо Глефа існує, я повернуся з нею.
Якщо не повернешся з нею -
не повернешся взагалі.
Тебе привезено сюди для вступу у шлюб зі мною.
Я обраний бути королем.
Не використовуй її без необхідності.
- Тоді ж коли? - Дізнаєшся.
Доправ мене Чорної фортеці, щоб я міг використати.
Це не буде легко.
Чорна фортеця переміщується кожного сходу сонця.
Часом у гори, часом у пустелі,
іноді в море.
Щоразу різними шляхами на інше місце.
Але ж ти сказав, що зможеш знайти її!
Королівськи чесноти полягають не тільки в мужності.
Чемність теж є однією з них.
Вибач.
Думки про Лізу змушують мене до поспіху.
Так. Я теж був молодим.
Колись.
Я був закоханий, як і ти.
Але твоє кохання буде
щасливішим за моє.
Я сказав тобі, що знаю, як знайти фортецю
і для того нам порібен сліпий Провидець Емеральд.
Але де він теж невідомо.
Я знаю. До нього день шляху.
Допоможіть!
Драговина!
Якби не цей хиткий пісок,
мене поглинуло б, поки ви тут очіма кліпали!
Що це за місце?
Ліс біля Гранітних гір.
Прокляття! Тисяча миль убік.
Поспішив.
Мав різні погляди з одним чоловіком відносно пирога з агрусу.
Він залишив його на підвіконні.
- На що він сподівався? - Можливо, хотів з'їсти його?
За жлобство я зараз запросто перетворю тебе на кажана.
Може повисиш трохи головою донизу і навчишся чемності.
Мешканці узгір'я заслабкі для чаклунства.
Це ми ще побачимо, старий. Побачимо!
Ні! Це рецепт підливки з гарячим шоколадом.
Я перетворю тебе на гусака.
Гладкого і потворного!
Дуже гладкий! Дуже потворний!
Бачиш, що я зробив би з тобою, якби я був мстивим.
Облиште мене!
Мій скарбе, давай подивимося...
У лісі небезпечно. Краще тримайся нас!
Триматися вас? Та ти хоч знаєш, хто я?
- Ні. - Я Ерго Прекрасний.
Малий зріст - велика сила.
Маю маленьку мету, але велику уяву.
Я не спілкуюсь із селянами та жебраками. До побачення!
Зачекайте! Зачекайте на мене!
Я згадав, - у мене термінова справа там, куди ви прямуєте.
Яка справа?
Залишитись живим.
Можеш ходити всюди, куди хочеш, але в межах цих стін.
Це палац, з якого я, разом із тобою, царюватиму над усіма світами.
Ти не уникнеш мене. Ти будеш моєю королевою.
Не міг обрати легшого шляху?
Так ми заощадимо півдня.
Грабіжники!
Це люди. Ми не знаємо, чи грабіжники вони.
Тільки в грабіжників такі страшні мармизи.
Не хвилюйся. Я перетворю їх на свиней.
Ви оточені сотнею людей!
Сотня нас не зупинить!
- Так. І хто ж тут у нас? - Воїн!
Крім того, ти помилився осіб так на 90.
Давай просто вб'ємо їх, Торку.
Заткайся, Руне! Я не вбиваю без поважної причини.
Я також. Маєте бути вдячні мені за це.
- Ви усі - втікачі-каторжники? - Ми усі люди.
Раби, бандити, дезертири та розбишаки.
- Відчайдухи. - Ти таких досі не бачив.
Добре. Саме такі мені й потрібні.
Справді?
Ці люди не слухаються нікого, окрім мене.
А я не слухаюсь нікого.
- Навіть короля? - Короля?
Країною вештається багато божевільних, що називають себе навіть царями.
Ти підеш за королем до Чорної фортеці?
Отже, ти - з тих божевільних.
Я б не пішов до Чорної фортеці навіть по батька.
- Якби ти його мав! - От тому б і не пішов.
А щоб захистити наш світ, будинок та родину?
Якщо загарбники переможуть, ми станемо рабами,
як і ті , що все те мають.
Гарно сказано, але ми не б'ємось безплатно.
- Розумієш мене? - Ваша плата - воля і слава.
Воля? Вона у нас є.
Воля нічого не варта.
Отримаєш її - і станеш банкрутом.
З'їси - і голодуватимеш.
Шукатимеш її - і збожеволієш.
Це правда.
Але слава і свобода залишаться вашим синам.
- Звідки ти знаєш, чи є в мене сини? - Якщо Вбивці завоюють Крулл,
твої сини стануть рабами навіки.
Я не маю синів, але піду за тобою.
А вам не соромно, хлопчики?
Тільки король та лорд-маршал мають ключі від цих кайданів.
- Ти не лорд-маршал. - Еге ж.
За віком ти - син Торальда?
Ми одного віку.
Старішаєш, Торквіле, старішаєш. От мозок і розм'як.
Ви вдев'ятьох варті цілої армії.
Все вийде - відімкнеш їх. Або помремо разом.
Чули його! Ми є армія!
- Безкоштовна армія. - Проблеми, Ріне?
Навіщо звертати увагу на людину, що розмовляє сама із собою?
- Їдьмо! - Вперед!
- Ну ж бо! - Вперед!
Агрусе!
Ерго!
Еніре, допоможи!
Ай, геволт! Там чудовисько!
А там ще одне, однооке!
- Однооке? - Циклоп.
Він націлився в мене списом.
Якби було так, ти б уже був мертвим. Він цілився у Вбивцю.
Між ними давня ворожнеча.
Багато років тому його предки жили далеко від Крулла.
І в них було
два ока, як і у всіх інших.
Згідно угоди із Звіром, ватажком Вбивць,
вони відмовились від одного ока в обмін на здатність
передбачати майбутнє, але їх одурили.
Вони можуть бачити
лише час власної смерті.
Вони сумні, самотні істоти, що з дня народження знають
день своєї смерті.
Сьогодні б я помер, якби не він.
Суглоби.
Продовжимо шлях утрьох. Решта залишиться тут.
Вчотирьох. Я не залишусь із самими злодіями.
Гаразд. Вчотирьох.
Він веде нас до величезної брили.
Ця людина має родзинки в мозку.
Bпізнаю старого друга.
Хворі. Вони усі хворі!
Ми шукаємо Чорну фортецю.
Пошукі її утруднені. Хто шукає?
Новий король.
Зі старим голосом?
Впізнаєш голос?
Так, мій друже.
Ми намагаємось знайти...
Я знайду для вас Чорну фортецю.
- У тебе є цукерки? - Ні.
- А пастила? - Ні.
Дивний хлопчик. У хлопчиків завжди є солодощі.
У мене є паличка кориці.
Поділимося.
Я Eрго Прекрасний.
Малий зріст, та велика сила. Маю мету і багато що бачу.
Вражає.
- Сподіваюся. - Я Тіч.
Не дуже вражає, але достатньо.
Чорна фортеця...
Де вона?
Ти в порядку?
Так.
Звір не любить цікавих провидців біля себе.
Це така сила, яку навіть ти не можеш подолати?
Так. Але є місце, де його сила не діє.
Смарагдовий храм.
Так. Там неможливо завадити моїм видінням.
- Підеш з нами? - Велика Трясовина - підступне місце.
Ти повинен піти туди.
Храм в центрі болота. Там три дерева, що ростуть разом.
Тут ще щось росте? Пахне лише смертю.
Смерть та влада - кревні родичі.
Не подобаються мені ці родичі.
Поглянь. Це наша винагорода.
Справжній скарб.
Можливо, для декого дуже недалекоглядного.
Що?
Це ж були смарагди.
Звісно, блін, смарагди.
Присягаюсь! Це були смарагди!
Смерть та надгробок - наша нагорода за цей похід.
Вбивці!
- Геть від озера! - Ховайтесь!
- Сюди! - Пригнися!
Назад!
Швидше, тут нас видно!
Колвіне!
Сюди!
Ти вдруге врятував мені життя.
- Мене звати Eрго. - Прекрасний.
- Як його ім'я? - Його звуть Релл.
Іноді відвідує провидця. Багато не говорить.
І він саркастичний з тим, хто хоче бути його другом.
Або дотепний з тим, хто вже є його другом.
Добре мати коротке ім'я, коли зріст 6 метрів.
Великі імена беруть, щоб мати більшу вагу.
Вчинки є більш важливими, - наприклад, порятунок Тіча.
Для того і друзі, щоб допомогти.
- Звичайно. - Ти йдеш за нами тривалий час.
З самого початку. Дізнавшись, що мудрець спустився з гір,
я зрозумів, що настав час.
То приєднуйся до нас. Кожному потрібна компанія.
Так.
Кожному.
Сюди.
Якби я забажав, то негайно ж зник би звідси.
Якби я дійсно забажав, то сидів би зараз
на пирозі з агрусом, великому, наче гора.
Не буду жадібним. Хай буде великим, наче хата.
- Я хотів би цуценя. - Одне?
- Чому не сто? - Я хочу одне.
Це безглузде бажання. Релле, що б ти забажав?
Незнання.
Ні!
- Ненонге! Допоможи йому! - Допоможу!
- Трясовина. Ми занурюємось! - Це чинить Звір.
- Тримайтесь за руки! Утворимо ланцюг! - Допоможіть! Витягніть мене!
Рене, тримай його!
Швидко!
- Тримайся! - Тягніть!
Дайте мені сокиру!
Добре!
Тягніть!
Рука вислизає!
Тягніть!
Менно!
Допоможіть!
Витягніть мене! Допоможіть!
Менно! Зберігай спокій! Не рухайся!
Зачекай! Тримайся!
Не рухайся, Менно! Ще трохи!
Тягніть!
Менно!
Ти, Тіче?
- Далеко до храму? - Bжe недалеко.
Залишайся тут. Переконайся, що за нами не стежать.
- Гаразд. - Будь обережний.
Дякую.
Я вестиму Провидця. Тіч, ти йди вперед.
Дякую, брате.
Я вестиму Провидця. Ти йди з Тічем.
- Сюди? - Ні. Сюди.
Ти впевнений?
Я впізнаю це дерево.
Я навіть згадав це місце.
Ось ці дерева, брате.
Той, хто шукає знання, поведе мене.
Іншим не можна підходити.
Ось тобі знання, якого шукаєш!
Звір має багато озброєння. Це було одне з них.
Перевертень.
- Як ти знав? - Я знайшов тіло Провидця в піску.
Він пожертвував життям заради нас.
Він був моєю сім'єю.
Відтепер ми твоя сім'я.
Тепер нам не знайти Чорну фортецю.
Я знаю, хто може нам допомогти.
- Хто? - Чорна Bдoвa-павучиха.
Вона не допомогла ще нікому. І від неї ніхто не повернувся.
- Вона має велику силу. - Так, убивства.
Можливо, мене не вб'є. Я знаю її ім'я.
Її ім'я Смерть.
Колись у неї було інше ім'я. Стародавнє та могутнє.
Ми всі ризикуємо життям. Мій ризик не більший за ваш.
Я маю спробувати.
Побачиш - старий допоможе. Де мої нотатки?
Дідько! Маю бути організованішим в такі часи.
Ходи сюди,цуцику!
Де Eргo?
Він... Він скоро повернеться.
Я піду один.
- Я піду з тобою. - Ні.
Якщо ми підемо вдвох, вона обох і вб'є.
- А в мене є шанс. - У кожного своя доля, Колвіне.
Так.
Так, у кожного своя доля.
Якщо не повернуся до світанку,
будете знaти мою.
Заночуємо тут.
Це було дурне бажання.
У нас немає їжі і люди занадто стомлені, щоб полювати.
- Гей, Кігане. - Що?
Чи одна з твоїх дружин не живе в якомусь із довколишніх селищ?
Лона? Ні, зараз вона живе нижче по річці.
Скільки в нього дружин?
Сім чи вісім, за нашими підрахунками.
Мабуть, мандрує часто.
Напрямків багато.
Меррітт?
Вона живе в селі недалеко від гігантських дерев.
- Чи вміє вона готувати? - Це не найкраще з її достоінств,
- але впорається. - Хай тільки дасть харчів.
Пан Прекрасний вважає себе геніальним кухарем. Перевіримо.
Добре.
Там ще багато, якщо хочете добавки.
Біля вогнища є вода.
- Ну що? - Тобто?
Хто ця дівчина?
Її селище спалили. Я її прихистила.
Подивишся на неї ще раз - я її вижену!
Меррітт, моя люба!
Куди їй до тебе.
- Шкіра та кістки. - Та ну?
Послухай, люба, "Вірність" моє друге ім'я.
Ти маєш з'їсти щось.
Я не голодний.
Будь ласка, заради мене.
Дякую.
Що тебе турбує?
Ти обрала жалюгідне королівство на злиденній планеті.
- Я обрала кохання. - Кохання минає.
Влада вічна.
Це моя влада. І вона може стати твоєю.
Мені не потрібна твоя влада.
Не лякайся моєї зовнішності.
Лізо...
Я можу мати будь-який вигляд, який забажаєш.
І жодного не покохаю.
Ти гадаєш, що твій король-хлопчисько кохає тебе?
"Я не торкалася чоловіка відколи мій коханий пішов".
- Це брехня! - "Я знаю, як це важко,
- бути далеко від коханої." - Він зрадить тебе.
Утіш мене цієї ночі.
- Цього не буде. - "Я не можу зрадити своєї нареченої."
- Тоді він помрe. - "Дозволь, я втішу тебе."
Я не можу втішитись, коли вона страждає.
- Ти відмовляєшся? - Я не можу.
Повелитель сказав: «Хай він її зрадить. Якщо ні, то вбий його!"
Так, він мій повелитель. Ці пазурі були близькі до твого горла.
Я могла б вбити тебе в одну мить.
Але я полюбила тебе з першого погляду.
Це тебе зрадили.
Влада минає. Любов вічна.
Згадуй мене.
Візьми мою владу! Якщо станеш моєю королевою,
я припиню навалу Вбивць.
Ти здатна зупинити вбивства та пожежі.
Чим далі, тим більше безневинних людей загине.
Подумай про це.
Поспішай, Колвіне.
Я шукаю Вдову!
Увійди, щоб побачити мене та померти!
Лізо!
Хто вимовив це ім'я?
Це я, Енір!
Я дам тобі цей час.
Лізо...
Я була молодою, коли востаннє чула це ім'я.
Я був молодий, коли востаннє вимовив його.
Моє обличчя було таке ж гарне, як і ім'я.
Ліза, я кохав тебе усім серцем.
Але ти покинув мене.
- Я мав обов'язок... - Прагнення.
У тебе був син.
У нас був син.
Ти не казала мені нічого.
Де він?
Я вбила його, коли він народився.
І ось моє покарання.
Мого сина?
Я не могла вбити тебе і моя лють знайшла жертву.
Я знаю, що ти ніколи не пробачиш мені.
Я не пробачу собі. Тебе я простив.
Ти ніколи не пробачиш жінку, яка вбилa твого сина.
Якби це було так,
бачив би я зараз тебе колишньою?
Дозволь мені бачити твоїми очима?
Як я міг залишити тебе?
Те, що ти бачиш - дуже великий подарунок для мене.
І ти можеш відплатити мені не меньшим подарунком.
- Що я маю побачити? - Чорну фортецю. Де вона?
Завтра вона буде...
... в Залізній Пустелі.
Але що тобі до того, якщо ти не зможеш піти звідси?
Ніхто ще не втік з Павутиння.
Молоду дівчину ув'язнено в фортеці.
Молода дівчина з твоїм ім'ям.
Молодий хлопець шукає її.
Він того ж віку,
що й я в часи нашого кохання.
Коли ми кохали один одного... Згадай той час... Згадай, кохана.
Те, що ти просиш, поза моєю владою.
Годинника можна перевернути лише один раз.
Це Закон Павутиння.
Тоді друга Ліза постарішає і помре у самоті.
Помре в темряві. І темрява запанує над світом.
Це піщинки мого життя.
Візьми їх і павук тобі не зашкодить.
Але твоє життя втрачатиметься разом із піском.
А як щодо твого?
Я дарую його дівчині, яка має моє ім'я.
Я не можу зупинити пісок.
Час не можна зупинити.
Йди.
Врятуй іншу Лізу.
На світанку!
На світанку...
... Чорна фортеця з'явиться...
... в Залізній Пустелі.
І буде там до світанку наступного дня.
Mусите... Ви...
Ви мусите дістатись її.
Ми підемо туди. Ти підеш з нами.
Ні...
Ні... Мій шлях скінчився.
Використовуй цю силу мудрo.
Не марнуй її.
Ти дав мені цю силу. Я цього ніколи не забуду.
Поховаймо його тут...
Залізна Пустеля за 1000 ліг звідси.
Вогненні коні... Вони можуть долати 1000 ліг за день.
Ми встигнемо, якщо поквапимось.
Чудово! Женіть їх сюди!
Сірий їхній вожак!
Тримай! Тримай!
Ось ти й попався!
Попався!
Слухняний наче дитина!
- Торквіле! Сідлай решту! - Швидше!
Спокійно. Тихо будь! Стій! Стій!
Дбай про нього.
- Чому він не їде? - Йому час помирати.
Чому б йому не приєднатися до нас, перш ніж померти?
Він повинен залишитися тут, щоб скоритися своїй долі.
Якщо він не погодиться, то дуже страждатиме.
Спокійно! Я маю залишитися.
Вже час?
Ти дуже нам допоміг, Релле. Залишайся.
Циклоп не без долі.
Кожен не без долі.
Я поїду з тобою.
Я маю залишитися тут, мій друже.
У нас було мало часу.
Їдьмо!
Он вона!
Тільки божевільні можуть перебувати поруч із нею.
Ми перебуватимемо набагато ближче.
Швидше! Майже світанок.
Ви повинні потрапити до неї до сходу обох сонць.
Рун, повернися!
Я був неправий.
Цей похід дуже важливий.
Заверши його...
- Доведеться прориватись. - Ні, чекай.
Нас уб'ють за першого поруху.
Колвіне, поглянь.
За ним!
Хутчіш!
Кігане! Подбай про хлопчика!
- Торквіле, залиш сокиру у проході! - Це не допоможе.
Прийшов мій час.
Не зупиняйтесь!
Куди?
Обережно!
- Мою мандрівку завершено. - Я тебе витягну звідти.
Ні, ні, ні... Я залишуся тут.
Веди нас.
Я не втримаю!
Торквіле! Киньте нам мотузку! Кидайте!
- Вбивці! - Я спускаюсь!
Давай!
- Відійдіть! Вилазь, швидше! - Ні, чекайте!
Нічого не можна зробити. Забирайтеся!
Далі я піду сам.
Куди ти підеш? Нема проходу.
Існує один спосіб.
Ми повинні знайти інших, Eргo.
Вони зупинились.
Бардольфе, облиш! Зупинися!
Обережно!
- Лізо! - Колвін!
Не тут, Колвіне. Він дуже сильний.
Ти повинен битися із ним подалі від центру фортеці.
Глефу втрачено. Без неї його не перемогти.
Колвін, річь не в Глефі, ти повинен вбити його.
Ні, Лізо, ми повинні. Він не може перемогти нас.
Я можу отримати вогонь тільки з руки жінки, яку обрав за дружину.
Я віддаю вогонь воїну, якого обрала за чоловіка...
Bізьми вогонь з моєї руки.
Потрібно знайти інших.
Я не залишу тебе, Eргo.
- Колвіне! - Бардольф?
Дивіться, кров!
Це Eргo. Може вони ще живі.
- Забираймося звідси. - Він ризикував життям заради нас.
Ми не покинемо його тут.
Ходімо, швидше! Давай!
Тримайся подалі!
Ось він! Допоможи їм!
- Ерго, Ерго! - Він житиме.
- Ви його королева? - Так.
- То ми перемогли. - Так.
Але цуценям бути набагато краще.
Я гадаю, що прийшов час зняти ці ланцюги.
Я думав лишити їх, як згадку про нашу подорож.
- Ключ твій. - Тільки король та лорд-маршал
мають цей ключ.
Саме так.
Діва із стародавнього роду стане королевою.
Вона, разом із своїм обранцем - королем, правитеме нашим світом,
а їхній син стане Володарем Галактики.