- Du kan gå inn. Kan du veien? - Ja. Takk.
Beklager at jeg er sen. Trøbbel med bilen igjen. Kan du tro det?
VOKSENOPPLÆRING
GODE MASKINSKRIVERE FÅR GODE JUBBER
Hadet.
Hei, Bill. Du lot lysene stå på igjen.
Oppvasken står på bordet, kjøleskapdøra var åpen...
- Jeg hater det. Stedet er et rot. - Hei, mamma.
- Hei. - Hei.
- Har noen ringt? - Nei, kjæresten din har ikke ringt.
- Er du sikker? - Ringer han, forteller jeg deg.
Telefonen ringte ikke.
- Hvordan hører du det med radioen på? - Jeg har gode ører.
Hva er dette?
Jeg vet ikke.
Hvorfor vil skolens rådgiver treffe meg?
Jeg vet ikke.
Glorien din er i brann.
- Er du i vanskeligheter? - Dette er meningsløst, OK?
Ikke tenk på det. Kast det.
- Kommer du inn snart? - Jeg må bli ferdig. Kommer snart.
Mamma!
- Billy! - Hva?
- Han er i rommet! Let i rommet! - Hvem?
Let i rommet!
- Kom hit. - Mamma!
De er låst. Jeg skal se på badet.
Se i skapet!
- Det er tomt. - Let i huset!
- Det er ingen her. - Ring politiet. Ring politiet.
Det er ingen i huset. Ytterdøra er låst. Ingen kom gjennom garasjen.
- Så du ingen? Eller hørte noen? - Nei. Bare da du skrek.
Du må ha hatt mareritt, det er alt.
Kom igjen, slutt å gråte.
Kim. Kimmy, du har hatt mareritt.
Nå har mamma hatt et. Det er alt.
Unnskyld.
- Går det bra? - Ja.
- Bill! Det er noe som kommer! - Hva?
Vi må dra. Vi må komme oss ut av huset! Vi må hente ungene!
Kom igjen. Nei!
Hva er det som skjer?
Kom igjen, inn i bilen.
- Å, herregud. Nøklene. - Jeg henter dem.
- Bli her. Er straks tilbake. - Kom igjen. Slutt å gråte.
Kom igjen. Ta det med ro. Vi skal bare dra et sted.
Faen. Faen.
Faen.
Hørte du det?
- Hørte du det? - Hørte hva?
Jeg skal hente puter og tepper.
Billy, kan du hjelpe meg?
Bra.
Der. La meg se. Vi legger Julie der borte, og Kim og mamma her, og...
- Ser ut som det blir gulvet for deg, Bill. - Kjære, kommer du til sengs?
- Om et øyeblikk, George. - Her, vi tar oss av dette. Du bare...
Takk.
Tull. Hva er gode venner for?
Ikke vær beskjeden, for det er nok mat i kjøleskapet til morgenen...
- Du vet.
- Få deg en god natts søvn. - Du også.
God natt.
- Går det bra med deg? - Ja, hvis det går bra med deg.
Jeg forstår ikke. Jeg forstår ikke hva som skjer.
Ikke jeg heller.
Går det bra med deg?
Bare legg deg til å sove, OK?
Legg deg til å sove.
God morgen.
Carla, unnskyld.
Jeg mente ikke å skremme deg. Hvordan sov du?
Bra. Vi tok frokostblanding og jeg lagde kaffe. Vil du ha?
Gjerne. Lagde du den sterk?
- Selvfølgelig lagde jeg den sterk. - Flinkjente.
- Melk og sukker? - Ja.
Dette er ganske bra, å bli servert i mitt eget hjem.
Hva med George og meg? Holdt vi dere våkne i natt med all snorkingen?
- Nei. - Ungene, falt noen ned fra sofaen?
Nei.
Så... hva skjedde med dere i går?
Ingenting. En eller to?
To. Takk.
Nydelig dag, ikke sant? Ingenting som gode, gamle California for mye sol.
Jeg ble voldtatt.
- Hva? - Jeg ble voldtatt.
Carla. Beklager. Jeg visste ikke.
- Å, herregud. - Jeg føler meg rotten innvendig.
Hvordan skjedde det?
Jeg var alene i rommet mitt, og...
Noe grep tak i meg og kvelte meg.
- Ringte du politiet? - Nei.
- Hvorfor? - Det var ingen grunn til det.
Hva mener du?
Det var ingen der.
- Sjekket du dørene, vinduene? - Det var låst. Det var ingen der.
Å, Carla. Vent. Jeg forstår virkelig ikke dette.
Ble du overfalt? Eller ble du ikke?
Det skjedde.
Og da han...
Da det var over,
forsvant han.
Som om han aldri hadde vært der.
Skjønner du? Det finnes ikke noe svar. Jeg mener, jeg har flippet ut.
- Jeg har flippet ut to ganger. - Går du på stoff?
Nei. Jeg går ikke på stoff.
Da tror jeg du må gå til legen.
Du er en av de mest stabile personene jeg vet om.
Og du er helt klart ikke sinnssyk. Men når menn som ikke er der
har samleie med deg, er det på tide å gå til en god psykiater.
- Jeg har ikke råd. - Jo, det har du.
Betty Rivers går til klinikken på universitetet.
- Man betaler det man har råd til. - Jeg liker ikke tanken. Jeg er ikke gal.
Selvfølgelig er du ikke gal. Jeg er ikke gal, du er ikke gal.
Du er kanskje gal.
- Cindy, hvor blir det av kaffen? - Han er gal.
Helt klart.
Tenk på det. Vær ærlig mot deg selv og alt går bra.
- Jeg skal tenke på det. - Flinkjente.
- Jeg vil gjerne ha en kopp kaffe. - Kommer, George.
- God og varm, sånn du liker den. - Drar hun i dag?
Jeg har ikke hatt en sjanse til å snakke med henne...
Pokker ta! Du sa at du skulle fortelle henne det i dag.
Jeg skal, men først må jeg fortelle deg. Noe forferdelig skjedde med henne.
Hun ble sikkert kastet ut fordi hun ikke betalte leien.
Du får ikke låne henne penger.
- Ikke hev stemmen din mot meg. - Jeg hever stemmen i mitt eget hjem.
Jeg vil ikke såre henne. Hun har opplevd nok. Hun er min beste venn.
- Ikke gråt. - Hun har problemer.
- Hvis hun er en så god venn... - Slutt å rope.
Skal vi være heri hele natt?
Dere blir her.
Hørte dere det?
Dere hørte det, ikke sant?
- Jeg hørte det, mamma. - Hva var det?
Det kom fra under huset!
- Billy, vi må komme oss ut herfra! - Mamma!
Nei, ikke gjør det! Ikke gå under huset! Det er noe der! Ikke!
Mamma, la meg være.
Kom tilbake!
Bill, kom tilbake!
Bill, vi må komme oss bort herfra!
Svar meg! Bill!
Jeg har funnet det. Her er det. Se.
Når jeg rører dette røret, lager det lyd.
Ser du?
Så hvem rørte det før?
Mamma. Jeg har døren åpen, OK?
Fint.
Lærte ikke mammaen din deg bedre manerer
enn å dra fra noens hus uten å si hadet?
Jeg ser sofaen er opptatt. Bra. Da tar jeg sengen.
- Hva sa du til George? - Den gamle grinebiteren?
Han tror jeg er hos søsteren min i Reseda. Jeg bryr ikke meg om han.
- Sånn som han oppførte seg i morges. - Det er i orden.
Burde forlate ham.
Hadde jeg mot til det, ville jeg gjort det.
Han er som en dårlig vane.
Vet du hva? Jeg har tenkt.
Kanskje du burde flytte ut av dette gamle huset.
Hvordan kan jeg? Jeg har ikke råd.
Jeg har ikke betalt denne månedens leie. Jeg har kontrakten. Hvordan?
Når du er ferdig på maskinskriverkurset,
burde du kunne få en godt betalt jobb, ikke sant?
Jeg håper det. Jeg regner med det.
Vet du, når han kommer tilbake til byen,
burde du og Jerry gifte dere.
George sier han tjener mye nå.
Han elsker deg så høyt, og han forguder barna.
Søren også, jente. Gift deg med ham og du får et lett liv.
Hva er alt dette tullet med at du sover på sofaen?
Hvilken side på sengen vil du ha?
Hvilken side tror du? Den gode siden.
Spiller ingen rolle for meg. Jeg er så trøtt at jeg kan sove på en stein.
- God natt. - God natt.
Julie liker pommes frites og Kim liker Fritos, OK?
Slapp av. Jeg skal få dem kledd og matet og på skolen i tide.
- Du er grei. Jeg skylder deg. - OK.
- Takk. - Ingen årsak.
Du ser så pen ut.
- Jeg ringer deg senere. - Greit.
- Ikke la Bill komme for sent på skolen. - Skal ikke det.
- Hadet. - Hadet.
Har vi forsterkere? Har vi begrensere?
Hvor mye skal jeg gi til Herren?
Hva er det som skjer? Stopp!
Stopp!
Nei!
Hei.
Jeg er Dr Sneiderman.
Jeg er en av psykiaterne her på klinikken.
Er du kald? Noen ganger trekker det fra korridoren.
Si meg, er dette første gang noe sånt har skjedd?
Nei.
Første gang ble jeg voldtatt.
Hvor? Hjemme?
Hvem voldtok deg?
Jeg vet ikke. Det var ingen der.
OK. Så med andre ord, det var ikke en virkelig mann som voldtok deg?
Han forduftet.
- Akkurat. Men du følte ham i deg? - Helt klart.
Og han føltes som en mann?
En stor mann.
- Gjorde det vondt? - Ja, selvfølgelig gjorde det vondt.
- Han var illeluktende. - Mener du at du kunne lukte ham?
Akkurat. Ejakulerte han?
Jeg tror det.
Men da sønnen min kom inn, var det ingen der.
Akkurat. Og hva trodde han?
Sønnen din?
Han trodde at jeg drømte.
Og hva tror du skjedde?
OK. Det er i orden.
Er dette den eneste andre gangen noe sånt har skjedd?
Nei. Det begynte en gang til og...
Han fikk ikke tak i meg. Vi dro hjem til en venn.
Og så i morges da jeg kjørte på jobb...
Og han prøvde å drepe deg?
Hva tror du?
Kom igjen, vær ærlig. Bare si det.
- Tror du jeg er sinnssyk? - Sinnssyk?
Det betyr forskjellige ting for forskjellige folk.
Så det er ikke noe du kan gjøre?
Ikke for øyeblikket. Vi må finne ut hva problemet er.
- L mellomtiden blir "leg drept. - Nei, Seg tror ikke det.
Du har gjort noe veldig bra ved å komme hit.
Du har bestemt deg for å bli bedre.
Det er første trinn, og det vanskeligste.
Jeg vil at du skal ta noen medisinske og psykologiske prøver.
Det er rutine. De gjør ikke vondt, ingen overraskelser. Tar rundt to timer.
Stort sett kjedelig. Jeg setter pris på om du ikke sovner mens du tar testene.
- Med en gang? - Gjerne, hvis du har tid, OK?
Kom igjen. Jeg følger deg til laben.
- Hva gjør du oppe? - Jeg fikk ikke sove.
Jeg var bekymret for deg.
Hvor er alle sammen?
Billy er ute og jobber i garasjen.
Og Kim sover allerede.
- Gjorde legen deg noe vondt? - Nei. Vi bare snakket.
- Hva skjedde med hånden din? - Ikke tenk på det. Bare gå og legg deg.
- Mamma? - Hva?
Kommer alt til å ordne seg?
Selvfølgelig.
- Jeg er så glad i deg. - Jeg er glad i deg, også.
Sov nå.
- Hvordan føler du deg? - Bra. Jeg er bare støl.
Hva med bilen? Kan du reparere den?
Jeg kan reparere den, men det blir dyrt.
Hvis Jerry ringer, ikke fortell ham noe, OK?
God natt.
Å, herregud.
Nei!
Stopp!
Carla, dette er Mrs Hilliard.
Kan du sette deg der og vise oss hva du snakker om?
Her. Der er ett.
Og der.
Og ryggen. Ser dere det?
Og her.
- Du sa noe om lårene? - Ja.
Der.
Og der.
Hva med de merkene på anklene? Hvordan skjedde det?
Tusen takk, Mrs Hilliard. Det er alt.
Kom ned og sett deg her, OK?
Kan du fortelle meg om de merkene på anklene dine nå?
Jeg er ikke sikker. Det kjentes som om beina mine ble holdt.
Nesten som om han hadde hjelp.
Sier du at han ikke var alene?
Som om det var én på hvert bein.
Akkurat. Så hva sier du? At det var to til som ham?
Ja. Men de virket mindre.
Mener du som barn?
- Nei. Dette er ikke barn. De er sterke. - Dverger?
Jeg vet ikke hva de var. Jeg kunne ikke se dem. Jeg følte dem.
De er virkelige, ikke sant? Disse bittene og merkene er virkelige.
Ja, ja. Bittene er virkelige. Merkene er virkelige.
Smerten er virkelig. Følelsene? Virkelige.
Nei, nei. Dette er på steder jeg ikke kunne ha bitt meg selv.
Jeg har sett tilfeller av hysteri som har forårsaket blindhet og hørselstap.
- Har ikke testene fortalt dere noe? - Jo.
Vi vet at det ikke er noe medisinsk galt med deg. Fysiologisk.
Så langt vi kan se, fungerer intellektet ditt normalt eller bedre enn normalt.
Så, da er det bare ett område å utforske.
Tidlig psykologisk utvikling. Følelsesmessig utvikling.
Hva betyr det?
Vel, hovedideen er at enkelte faser av livet aldri forsvinner.
De lever videre i oss. Oss alle. Deg, meg, alle.
Og de virker inn på oss hele livet.
Av enkelte grunner, kommer de tilbake.
Noen ganger kommer de tilbake i voldsom grad.
De kan forsårsake vrangforestillinger, angst, hallusinasjoner...
- Så enkelt. - Hør her.
Jeg skal gi deg noe beroligende, OK?
De reduserer bare angsten, som er like ille som vrangforestillingene.
Ta to før du legger deg.
Når du går hjem i kveld, ta et langt, varmt bad, slapp av,
få ungene tidlig i seng, og jeg vil at noen er hos deg hele tiden?
Jeg vil ikke at du skal være alene. Jeg vil at du skal få sove i kveld. Forstått?
Det kommer til å ta lang tid, ikke sant?
Kanskje. Kan vi ikke bare ta det ett skritt av gangen?
Carla? Hva gjør du fremdeles...?
Vent. Jeg kommer straks. Vent.
Hva er galt? Hva gjør du her fremdeles?
- Jeg ringte drosje etter. Den kom ikke. - Ja? Fortell meg noe nytt.
- Jeg får ringe igjen. - Kan jeg gi deg skyss?
- Nei, virkelig. Det går bra. - Kom igjen. Jeg står her. Intet problem.
- Takk for turen. - Håper ikke kjøringen min skremte deg.
Sånn vet jeg om pasientene stoler på meg.
Det er noe der.
Det er virkelig noe der.
Jeg vil gjerne ta en kikk der inne. Er det greit?
- Greit. - Sikker?
- Hei, Bill. - Hei.
Har ungene fått mat?
Ja. De dro for å kjøpe pizza. De skulle være tilbake snart.
- Dette er Dr Sneiderman. Dette er Bill. - Hallo.
- God dag. -64? - Ja.
- Hva har du der inne? 215 eller 235? - 235.
Akkurat.
Jentenes rom?
Fint.
Kan du vise meg hvor de angrepene fant sted?
Greit.
Kan jeg?
OK. Du sa noe om soverommet ditt, ikke sant?
Gjennom der.
Huset ditt er ikke hjemsøkt. Heller ikke bilen din.
Hvorfor ser og føler jeg disse tingene?
- Jeg begynte å forklare hvorfor... - Jeg vet hva du sa.
Fryktelige ting i min ungdom kan komme tilbake og hjemsøke meg.
Ja, sånn grunnleggende sett.
Det skjedde fryktelige ting og jeg hadde ingen normal barndom, men...
Hvor mange folk har det? Hadde du? Hvor mange har en normal...
Noen ting er mer fryktelige enn andre.
Noen barn er mer følsomme enn andre.
Slå deg ned.
Så, du tror at snakk kan løse dette?
Jeg vet ikke, men det er en god begynnelse.
Greit. Jeg skal snakke som en foss hvis det får dette til å stoppe.
Som barn opplevde jeg alle klisjeene i boka.
Jeg var redd for mørket, jeg var redd for faren min.
Han var prest, om du kan tro det. Han sa faktisk "mig" og "dig".
Jeg var seks før jeg skjønte at ikke alle gjorde det. Det var et sjokk.
Hvorfor var du redd for ham?
Når han holdt meg, var det ikke på den måten en far skal holde en datter.
Hvordan holdt han deg?
- Du vet hva jeg mener. - Visste moren din?
Jeg tror det.
Så jeg rømte, og... kom til New York, hvor jeg møtte Mario.
Billy ligner ham på en prikk. Det er veldig merkelig.
Virkelig? Må ha vært kjekk. Billy er en pen gutt.
Det var han.
Kan du fortelle meg om ham?
Jeg var 16. Det sier mye. Jeg var...
Jeg hadde aldri møtt noen som ham. Han var spennende...
Hva mener du med spennende? Spennende i senga?
Ja. Det var han. Han var spennende på mange måter.
Men likte du å elske med ham?
Først, men så begynte det å gå dårlig.
- Sexen? - Alt gikk dårlig.
Jeg mener, jeg ble gravid. Så begynte han å drikke, ta piller...
Det var et rot. Alt var et rot.
Hva skjedde med ham?
- Han ble drept på motorsykkelen. - Akkurat. Hvor gammel var du?
- 16. - Så Billy var ikke født ennå?
Nei. Jeg visste jeg var gravid.
Hva følte du da han døde?
- Hva tror du jeg følte? - Jeg vet ikke. Du må fortelle meg.
- Han var ektemannen min. - Jeg vet det. Jeg vet ikke hva du følte.
Jeg takket Gud. Det gjorde jeg. Jeg takket Gud da han døde.
- Jeg takket også Gud for Bob Garrett. - Bob Garrett?
- Julie og Kims far. - Nettopp, nettopp.
Han var eldre, han visste mye. Han lærte meg at livet er godt.
At menn og kvinner som elsker hverandre er bra, sunt. Få barn var bra.
- Enkelt. - Så, Bob var din andre ektemann?
- Vel, nei. Vi var aldri gift. - Hvor er han nå?
Jeg vet ikke.
Han var ikke typen som ble lenge på ett sted.
Jeg er imponert.
- Over hva? - Over hva? Din uavhengighet.
Vet hvem du er, hva du vil, holder familien din sammen?
Jeg trenger din hjelp.
Virkelig.
Og jeg skal ikke kjempe mot deg.
For hvis det er meg, hvis det er jeg som skaper alt dette, hvis jeg er så syk,
så må jeg bli stoppet.
Men hvis det ikke er meg,
må vi ha en avtale, du og jeg, om å akseptere det og prøve å stoppe det?
OK.
- Mamma! - Jeg er her!
- Mamma! - Hei. Hei, dere.
- Hvordan går det? - Bra.
- Dette er Dr Sneiderman. Kim og Julie. - Hei.
- Er dere mette? - Ja.
Har dere ikke plass til dessert?
- Det er på tide at jeg går. - Jeg skal følge deg ut.
- Hadet, jenter. Hyggelig å treffe dere. - Hadet.
- Jeg er nervøs for i morgen. - Personalmøtet?
Ikke vær dum. Det er rutine.
- God natt. - Hadet.
Men det er fremdeles noe her.
- Mamma, jeg kan ikke vente. - OK. Ikkejuks.
Dette er nesten perfekt.
Dette er den beste delen.
- Mamma! - Vi har den. OK.
Vent. Ikke se ennå.
- OK. Se nå. - Mamma!
- Jeg skal hente en stol. - Hei. Ikke bruk hendene. Kom igjen.
Ikke start uten meg.
- Mamma! - Hjelp!
Ikke gjør det!
Kom deg bort! Kom deg bort!
Hjelp meg!
Mamma! Mamma!
Dr Sneiderman forklarte at det var som en voldsom drøm.
Mrs Moran.
Trodde du ham?
Jeg prøvde.
Men du... kan ikke.
Hvorfor?
Han skadet sønnen min. Brakk håndleddet.
Fordi barna mine kan føle det.
På grunn av merkene på kroppen. De er på steder...
Jeg kan ikke gjøre det, selv i en drøm.
Hvorfor angriper han deg, Carla,
og ingen andre?
Jeg vet ikke.
- Han valgte vel meg. - Valgte deg?
Hvorfor?
Han synes vel jeg er tiltrekkende.
Ville det vært en kritikk av deg som kvinne hvis han forlot deg?
Eller om du ble helbredet?
Nei. Det ville ikke vært en kritikk av meg. Jeg hater hele greia.
Det er som et mareritt og jeg kan ikke våkne. Jeg vil bare bli kvitt ham.
Selvfølgelig. Og vi prøver å hjelpe deg.
Jeg er ikke sikker på hvor bra all denne snakkingen er.
Det er vår måte å prøve og forstå på.
Så langt har det ikke hjulpet. Ikke med Dr Sneiderman.
Unnskyld meg. Jeg må møte noen på flyplassen. Er det greit?
Selvfølgelig. Og tusen takk for at vi fikk snakke med deg.
- Litt av en ung dame. - Ja.
- Hvordan møtte du henne? - Jeg hadde vakt en kveld på klinikken.
- Hun kom bare inn helt uventet? - Vær så snill.
Takk.
Det er sånn det skjer.
- Ja. - Hun masturberer.
Hun har funnet på hele dette sirkuset for å dekke over det alle jenter gjør.
Med all respekt, sir, det var min første diagnose.
Jeg tror vi kan være enige om at det ikke er en tenåring med identitetskrise.
Nå forteller hun oss at barna hennes også føler denne tingen, så...
Det er massesuggesjon. Folie à quatre.
Hysteri er smittsomt. Alle kan se og føle ting som ikke er der.
Barna støtter hennes vrangforestillinger.
Klassisk korrekt, sir, men hun får veldig sterke og eksplisitte bilder.
Hvorfor går hun så langt for å støtte vrangforestillingen?
Phil, se på fortiden. Hun tror at faren hadde incestuøst begjær.
Hun forelsker seg i en tenåring, en typisk forvokst unge.
Han vil bevise at han er en ekte mann, men er det ikke. Etter det treffer hun...
- Jerry Anderson? - Nei, Garrett.
- Å, Garrett. - Bob Garrett.
En mann gammel nok til å være faren. Ser dere et mønster her?
- Ja. Vet ikke om jeg er enig. - Sikker sex. Historien om Carlas liv.
Hun har konsekvent nektet å bli involvert i de ekte sakene.
- Hun har tre barn. - Hva beviser det?
- Man trenger ikke sex for å lage barn. - Det var jeg ikke klar over.
- Nå vet du det. - Ikke ekte sex.
L 32 år flyter Carla jevnt avgårde.
Plutselig møter hun denne fyren... Hva heter han?
Jerry Anderson? Nå har jeg det.
OK. Og pang! Hun driver inn i en dionysisk fantasi.
Ser du ikke? Det er typen situasjon som kan sette i gang noe sånt.
- Hva, Anderson? - Javisst. En ekte mann. Klart.
Hun vil ha de ekte sakene. Ikke late som med unger og gamle menn.
I møtet med de ekte sakene, gir Carla etter.
Hun synker ned i en infantil virkelighet.
Jeg foreslår at du graver dypere. Jeg tror du vil finne ut mer.
Og kanskje du vil finne ut, at Carla ikke er hva hun gir seg ut for.
Hør, hør.
- Du ser annerledes ut. - Hvordan?
Jeg vet ikke. Ansiktet. Det ser alvorlig ut.
- Ditt også. - Nei, nei.
Øynene dine har forandret seg eller noe.
Hva er det?
Det er lenge siden sist. Du vet, det har vært for lenge.
- Er det noe galt? - Nei.
- Billy? - Nei.
Meg, ikke sant?
Kom igjen.
Nei. Ingenting. Det er...
Jeg er bare redd.
Når du ikke er her, er jeg redd for å miste deg, det er alt.
Du skal ikke miste meg.
Jeg blir gal av å tenke på det.
Ikke bli gal.
Hva om jeg ble det?
Hva om jeg ble gal?
Du skal ikke bli det nå.
Hva ville du gjort hvis jeg ble det? Ville du forlate meg?
Du vil fremdeles være min Carla.
Hvorfor holder du det gående i kveld?
Er du klar for overraskelsen?
Ja.
Jeg skal ut og reise igjen, men dette er siste gang.
Når jeg kommer tilbake, er det for godt.
Jeg tar over LA-kontoret.
Vi skal bli en familie. Alle sammen.
Ta meg med deg.
Vær så snill. Putt meg i lommen og ta meg med deg.
Jeg kan ikke. Du vet det. Ikke be om det. Hva er det du ber om?
- Ta deg med meg? Hvor? På reise? - Jeg drar hvor som helst med deg.
OK. Hva med jobben din? Skolen? Hva med barna?
- Hvem skal ta seg av dem? - Ja, greit. OK.
Du har rett. Det var bare en ønskedrøm.
Du må ut og reise, og jeg må gå gjennom det jeg går gjennom.
Du forteller meg ikke alt. Hva er det du går gjennom?
Å være uten deg. Det er det jeg går gjennom.
- Alt det skal forandre seg. - Klart. Når du kommer tilbake.
Bare én tur til. Vet du, det har vært sånn siden vi møtes.
Bare én tur til.
Beklager. Jeg har ikke lyst. Beklager.
Jeg må... Jeg må dra hjem. Det er sent og jeg må stå opp tidlig. OK?
- Jeg kjører deg hjem. - Nei. Ring etter en drosje.
Du trenger ikke ta deg bryet.
Å, Gud.
Kom deg ut! Kom deg ut!
Hvorfor knuste du rommet ditt og ropte på Billy?
- Jeg hadde en orgasme. - Hva?
Jeg hadde en orgasme.
En orgasme?
Ja. Men han lurte meg. Jeg sov. Jeg sov og jeg drømte.
Og jeg skammer meg.
Jeg skammer meg.
Jeg vil at du skal legge deg inn på sykehuset.
- Jeg vil ikke innlegges. - Bare en to ukers observering.
Det går for det samme. Det vet du.
Vi kan insistere på at du blir.
- Nei, det kan dere ikke. - Jo, det kan vi.
- For selvmordsforsøk. - Hva snakker du om?
Hva gjorde du da du krasjet bilen?
- Han prøvde å myrde meg. - Det var et selvmordsforsøk.
- Vi kan ha deg inne før dagen er over. - Nei, det kan dere ikke.
- Det var ingen vitner. Jeg bestemmer. - Hva, å forbli syk?
Å holde meg i live. Uansett hva du tror, så er han sterkere enn deg.
- Han dreper meg hvis han må. - For å hindre deg i å bli bedre?
- Kall det hva du vil. - Det er det jeg vil kalle det. Akkurat.
Hva skal du gjøre med Jerry?
Hva skulle jeg gjort fra en polstret celle?
Hva med barna dine? Du risikerer å skade barna dine.
Nei. De blir ikke skadet.
Billy brakk håndleddet. Du skader dem psykologisk.
- Det er ikke noe galt med dem. - Det er ikke omgivelsene de trenger.
Jeg vet du tror jeg er gal. Er meg eller noe annet er uten betydning nå.
- Skal du bli hjemme og være offer? - Ja. Ja.
Jeg blir hjemme. Jeg går til deg. Jeg går på sekretærkurs og leter etterjobb.
Jeg vil ikke legge meg meg inn på sykehus.
- Og du blir slått og... - Nei. Nei.
Nei? Hvorfor ikke?
For jeg skal samarbeide med ham.
Du er en svært intelligent kvinne.
Du vil alltid høre på fornuft, så nå vil jeg snakke fornuft med deg.
Ingen flere spørsmål og svar.
Det var en tid da folk trodde på det overnaturlige.
Her. Se på bildene.
Skremmende, hva? Flaggermus, varulver, drager, demoner...
Alle slags skrømt, OK?
De misbrukte folk seksuelt.
De besvangret folk.
- Tror du disse tingene eksisterer? - Jeg er ikke dum.
Jeg sa ikke det. Men hvorfor tror du folk så dem?
Hvorfor tror du de så dem? Kan du gjette?
Hvorfor? Det var en måte å uttrykke noe som var skremmende på.
- Det har ikke noe med meg å gjøre. - Det har mye med deg å gjøre.
Det har veldig mye med deg å gjøre.
Disse spøkelsene og demonene var bare ideer, men folk så dem.
La oss si at en mann som ville være god begjærte sin nabos kone.
Han vet det er galt, føler seg forferdelig, men begjæret vokser og vokser.
Begjær kan være en skremmende og sterk følelse. Hvordan takler han det?
Han finner opp en skapning. En ond, stygg, ondsinnet skapning,
som bare er et bilde på hans eget begjær.
- Jeg trenger ikke finne opp noe. - Kom igjen. Du trenger det.
Du var redd for faren din. Han holdt deg på feil måte. Gravid da du var 16.
- Hold kjeft! - En narkoman fyr tok livet av seg.
- Stopp! - En forlot deg med to barn. Stopp!
Kom igjen. Jobb med meg.
- Hva var ondt for familien din? - Alle slags ting.
Vi kjenner familien din nok til å vite hva som var ondt. Du visste det som barn.
- Sex. De var redde for sex. - Sex. Sex. Sex.
De var redde for sex. Nettopp. Så la oss bruke fantasien, OK?
La oss prøve å legge sammen litt. Skapningen din er et symbol.
- Et symbol på hva? - Kanskje vi finner det ut?
- Det kan være én person, frykt for én. - Jeg gjemmer meg ikke for noen!
La oss snakke om gjesten din. Fantasien din.
- Jeg er så lei av dette. - Hva vet vi om ham?
La oss bruke dine ord. Hva vet vi?
Vi vet at han er stor og sterk. Det er skremmende hvor sterk fyren er.
Du sa det, utrolig sterk.
Hvorfor trenger han hjelp? Han har to hjelpere, ikke sant? To små? Ikke sant?
Dette er dine ord. En stor og to små. Billy er kjekk, han er sterk.
- Du er motbydelig! - Du har problemer med Jerry.
- Ro deg... Carla! - Jeg skal roe meg ned, men ikke her!
Han snakket om to små og én stor.
Han antydet at jeg ville elske med Billy.
Det var bare motbydelig.
- Virkelig. - Motbydelig. Det er ikke noe annet ord.
- Jeg mener han gikk for langt. - Ja. Det var motbydelig, usmakelig.
- Han må sjekke vanskelige områder... - Jeg går aldri tilbake.
- Vent. Kanskje du overreagerer. - Jeg går aldri tilbake.
- Kjære? - Hva?
- Er du klar? - Ja, George. Bare gi meg et øyeblikk.
- Jeg henter bilen. Jeg bli sen. - Nei, vi skal ikke være sene.
Jeg vil ikke skape problemer mellom deg og George. Jeg skulle kommet.
Vi må bare vise oss på denne kjedelige bryllupsmottakelsen.
Det er viktig for George.
- Ser deg i morgen. - Nei, bli her. Vi er tilbake om en time.
Kom igjen. Jeg må snakke mer med deg om dette. Carla?
- Venter du her til jeg kommer tilbake? - Ja.
Vær så snill. Du ser sliten ut. Kan du ikke sette deg og spise litt?
- Ha det gøy. - OK. Ser deg om en liten stund.
OK.
Hei, Bill. Hvordan er det med jentene? Hvordan går det? OK?
Dr Sneiderman? Du fortalte ikke hvor jeg var? Jeg vil ikke snakke med ham.
Bra. Du har nummeret hit. Er det noen problemer, ring meg, OK?
Jeg er hjemme om et par timer.
Greit.
- Hva var det? - Var det hos oss?
Carly?
Å, herregud. Carly.
Herregud, hun har revet stedet i filler.
Nei, det har hun ikke. Du så det.
Hun kunne ikke ha gjort alt dette.
Vi så det begge med våre egne øyne. Vi sto der og så det, George.
- Så dere det? - Ja. Ja, det gjorde vi. Vi så det.
- Dere så det? - Tilgi meg.
Vær så snill? Jeg skulle aldri ha sendt deg til den klinikken.
- Dere så det? - Jeg beklager så mye.
- Tilgi meg. - Dere så det.
Dere så det!
OKKULT/ASTROLOGI
Carla? Se.
Usannsynligheten til det umulige.
- Psykisk selvforsvar. - Dette er bra.
Du kan se på det. Jeg går over og sjekker psykologiavdelingen.
La oss bare se på Rogers McGibbon, OK?
Den saken er ikke så god. Ikke nok uavhengig bekreftelse av fenomenet.
Men så mye passer de klassiske mønstrene.
De kalde stedene, luktene, tingene som flytter seg rundt.
Og, i dette tilfellet, er det forekomsten av en fremtoning.
Men forekomsten av en fremtoning og plutselig bevegelse av objekter
skjer bare ikke samtidig.
Unnskyld meg.
Unnskyld meg. Det gjør de.
Jeg har dem alle sammen.
Har du?
Alt rev seg løs og gikk i spinn, og alt ristet.
Som et jordskjelv?
Nei, det var det ikke. Mye kraftigere enn et jordskjelv.
Jeg prøvde å komme meg ut, og jeg ville få ungene ut.
Jeg ropte på Bill. Bill var på rommet sitt. Så slo døren igjen. Det var fryktelig...
- Hvor er Billy nå? - l garasjen. Dere kan snakke med...
- Døren slo igjen sånn? - Kraftigere. Mye kraftigere.
Og badet. Det var her... Vel, dere vet om det angrepet.
Dette var døren. Den satt fast. Jeg prøvde, men kom meg ikke ut.
Den satt fast den kvelden.
Ja.
Dette er jentenes rom. De sover nå og jeg vil ikke forstyrre dem.
- Sov de seg gjennom dette angrepet? - Ja, de...
Sover dypt.
- Ja. - En av de gode tingene med barn.
Stuen. Det var her Billy fikk lynet. Det var som om lyn gikk inn i ham.
- Han brakk håndleddet... - En elektrisk utladning?
- Det var som om lynet gikk inn i ham... - Som en lysbue?
Var det som...?
Dere tror ikke på meg, gjør dere vel?
Vær så snill og forstå. Vi vil tro deg. Svært gjerne.
Vi vil gjøre det på riktig måte.
- Vil dere ha kaffe? - Ja, gjerne.
Ja. Det ville vært godt.
- Å, herregud. Lukter du det? - Herregud.
Det er forferdelig.
Ser dere?
Jeg løy ikke.
Mrs Moran, jeg tror det kan være verdt
at vi setter opp noe av utstyret vi har med oss i bilen.
- Ja. - Ja.
Joe!
Gene, la oss komme oss ut.
Mrs Moran, går det bra?
Mrs Moran?
- Gene, la oss komme oss ut. - Nei, ikke vær redde.
Han er svak.
Han er svak!
- Han kan ikke røre oss! - Gene, ta bilde!
Jeg tror det ikke.
Han kan ikke røre oss.
Dø, din jævel! Dø!
Dø!
Du kan ikke røre oss!
Dø!
Han døde.
Han kan ikke skade meg lenger. Ikke med dere her. Han kan ikke skade meg.
Å, takk, Gud. Å, takk, Gud.
- Så du det? Fikk du det? - Jeg tror det.
Å, takk!
- Jeg skal hente ungene. - Vi trenger en ionedetektor...
Hei, våkne opp. Våkne opp, alle sammen. Det er en nydelig dag.
Nydelig dag. Kom hit. Kom hit.
Er det ikke en vakker dag? Er det ikke en vakker dag? Kom hit.
Sjekket dere ledningene? Det kunne vært en kortslutning. Strømlekkasje.
Hun snakket som om den var virkelig. Som om den var i live og hun visste det.
- Er det ikke mulig at hun hallusinerte? - Hvordan fotografere en hallusinasjon?
Dette ser ut som en slags elektrisk utladning.
Hva med denne forgreningen? Her?
Kan ikke dette være et hode? Kan ikke dette være en skulder?
Vi mener at dette fotografiet er bevis, Dr Cooley.
Jeg vet ikke.
Det tar lang tid før man kan finne noe pålitelig.
Man må sjekke alle mulige alternativer.
Hva med lukten? Og skjelvingen? Det er klassisk poltergeist-aktivitet.
Det kan være en død katt i et jordskjelv.
Jeg vet ikke hva dere tror dere har oppdaget, men dere leker med ilden.
Jeg foreslår at dere starter med den tradisjonelle verden og går utover.
Vi trenger mer utstyr til det.
Kanskje når tiden er inne.
- Dere sa at hun går til psykiater? - Det stemmer.
- Jeg vil gjerne vite diagnosen. - Hun gikk til noen her.
Ja, vi gjør så godt vi kan.
Vi har mange folk her, mange folk, ja.
Vi installerer utstyr for all bevegelse vi kan fange opp.
Vi setter også opp røntgenplater. Nei, vi henger opp ledninger og saker...
Unnskyld meg. Jeg ser etter Carla Moran.
- Er du her for å observere fenomenet? - Observere fenomenet?
Nei, jeg er Phil Sneiderman, psykiater. Carla er pasienten min.
Å, hei. Jeg er Gene Kraft, Avdelingen for psykologi.
God dag. Hvilken gren? Klinisk? Dr Morris?
- Nei. Parapsykologi. Dr Cooley. - Gene? Gene, gi meg en taperull, takk.
- Ja. - Hva gjør dere med alt dette?
Vi prøver å samle konkret bevis om fenomenet her.
Virkelig? Dere har vel allerede sett under sengene og i skapene.
Vi sjekker alle muligheter. Men takk for tipset.
Vi har noen interessante elektriske formasjoner, mulig grunnet vesenet.
Vesenet? Vet du, jeg håper dere unnskylder meg,
Vil dere på TV, bøye skjeer, underholde folk, er jeg helt for det.
Jeg tar meg av damen. Dette hjelper henne ikke.
Takk for din faglige vurdering, Dr...
- Sneiderman. - Sneiderman.
- Hvor er Carla? - Hun er der inne.
Jeg tror ikke det, for du har ikke vært her mens det skjer.
Carla?
- Hei. - Hei.
Du har mange folk her.
Du kom ikke til avtalen i går. Jeg var bekymret for deg.
Det er snilt av deg.
- Du ser veldig bra ut. - Har aldri følt meg bedre.
Virkelig?
Er det noe sted hvor vi kan gå og snakke?
Ja.
Jeg klandrer deg ikke for at du ikke kom. Jeg presset for hardt.
Det er noe du trenger å forstå. Jeg føler meg bra nå.
Det er ingen flere angrep. Jeg har ingen grunn til å gå til deg.
Husker du boken jeg viste deg? Flaggermusene og dragene?
- Det er det de leter etter. Fantasier. - Nei, de har fotografier.
Hva med om du og jeg lager en avtale, OK?
Du kan gå til meg og fremdeles få hjelp av vitenskapsvennene dine.
- Jeg ser ikke poenget. - Det er som å se to leger,
få forskjellige vurderinger, en beinspesialist og en blodspesialist.
- Nei, helst ikke. - Hvorfor? Hva kan du tape på det?
Jeg trodde på deg. Det vet du.
Jeg trengte det. Hver gang du oppdaget noe nytt, skjedde noe verre.
Og jeg ble lei av å høre at det ville forsvinne
så snart vi kom ned til grunnproblemet, som om det var i meg.
Det er i deg.
Jeg tror du bør gå.
- Hei, Billy. Billy. Billy! - Ja?
Kan du gjøre meg en tjeneste? Ikke lat som neste gang.
Neste gang moren din tror at hun ser noe, og vil at du skal bekrefte det.
Det gjør det tøffere å overbevise henne om at det er en illusjon.
- Jeg brakk ikke armen ved å late som. - Det er en logisk forklaring for dette.
Hvis du bryr deg om moren din, later du ikke som neste gang.
[ Jeg bryr meg om moren min, ]a. Men jeg lot ikke som. Jeg lyver ikke.
Vet du hvorfor hun ikke kommer tilbake?
Noen tosker støtter fantasiene hennes. Du skulle sett huset hennes.
De observerer besøkene hennes. Det er ustyrt for å se etter vesener.
- De kaller det et vesen. - Hvilke tosker?
Jeg vet ikke. De sier at de er fra universitetet. Parapsykologi.
En Dr Cooley.
Elizabeth Cooley. Parapsykologi. Det er lyssky psykologi.
- OK. Så hvordan blir vi kvitt dem? - Ikke så lett.
Dette er ikke kvakksalvere. De er angivelig akademiske brødre.
Tull. De er farlige. De gir næring til vrangforestillingene hennes.
Når de er ferdige med henne, kommer hun til å være sprø, eller verre.
Det er ikke mye du kan gjøre. Hverken juridisk eller medisinsk.
Hennes hjem, hennes vrangforestillinger.
Til hun krysser grensen for lovlig tilregnelighet, kan ingen røre henne.
Kom igjen.
Kom igjen, vis deg selv, din feiging.
Nå som jeg har styrkene mine her med meg, får vi se hvor modig du er.
Er det alt du har mot til å gjøre?
Et par bittesmå lys? Kom igjen. Vi vil ikke ha fyrverkeri, vi vil ha deg!
Vis deg selv, for pokker!
Er du fanget i disse omgivelsene?
Vil du vise deg for oss nå?
Du vil ikke vise deg.
Du vil ikke vise deg fordi du er en djevel fra helvete, og du er redd.
Du venter til jeg er alene, ikke sant?
Da vil du komme frem for å skade meg, for å skade barna mine.
Vis deg selv.
Joe, slå på lysene.
- Så dere det? - Ja, Mrs Moran. Vi så det.
Takk. Kan du unnskylde oss?
- Er det over? - For nå.
Går det bra?
Greit. Jeg går og legger meg, OK?
- OK. - God natt.
- Vi ses. Unnskyld meg. - God natt, Billy.
Takk. Vi drar om en liten stund.
- Hva gjør dere to oppe? - Er alt i orden?
- Vi hørte deg, mamma. - Alt er bra. Kom igjen.
- Vel? - Jeg har aldri sett noe lignende.
Tror du at vi var i en slags hypnotisk tilstand
og at dette var en massehallusinasjon?
Jeg har alltid trodd at det var flere eksistensplan,
distinkte og atskilte.
Og vi, som mennesker, bebor bare ett.
Er det ikke mulig at en slags ekstern intelligens, et legemsløst vesen,
har krysset over til vårt eksistensplan?
- Hvordan skal vi bevise det? - Vi må isolere det.
Vi må lokke det inn, finne en måte å kontrollere det på.
- God natt, Mrs Moran. Takk. - God natt, Mrs Moran.
Vi har noen gode ideer til hva vi skal gjøre. Tusen takk.
- Du har båndet, ikke sant? - Ja.
- Jerry. - Hei, søta.
Unnskyld meg.
- Hva skjer? - Hvorfor ringte du ikke?
Jeg gjorde det. Hver gang fikk jeg en ny stemme på tråden. Hva foregår?
De folkene er fra universitetet.
Universitetet?
Jeg har savnet deg. Se, jeg skjelver.
Jeg tror vi trenger en drink.
Jeg har noe god vin.
- Sett i gang. Jeg tror jeg bør la være. - Du må ta en.
Dette er hjemkomsten min. Kom igjen.
Hva dreide alt det seg om?
De prøver å hjelpe.
- Hjelpe hvem? - Meg.
Jeg skjønner ikke hva du mener.
Jeg har vært syk.
Syk? Hva slags syk?
Ting har kommet til meg... om natten.
- Mareritt, mener du? - Ja.
Som mareritt. Nettopp. Jeg mener...
Folkene du så i huset, de er psykologer, de er doktorer.
De har en teori om at det er noe i huset som gjør at jeg ikke får sove,
og de prøver å rette på det.
Noen av dem så ganske unge ut til å være doktorer.
- Du er sint. - Det er ikke spørsmål om å være sint.
- Jo, du er sint. - Ja, OK, siden du spør.
Hvem tar universitetsungdommer inn i huset fordi de ikke får sove?
- Får man ikke sove, tar man en pille. - Jeg hadde ikke fest. Virkelig.
Jeg ber bare om en enkel forklaring. Jeg vet ennå ikke hva som plager deg.
- Ikke behandle meg som en idiot, OK? - Unnskyld.
Stol på meg. Bare fortell meg hva som skjer.
Jeg vet ikke. Jeg mener, jeg vet ikke forskjellen på hva som skjer
og hva jeg tror skjer.
Det eneste jeg vet er at det begynte da du dro.
Jeg sier ikke det med bebreidelse, men det var da det begynte.
Hva begynte? Hva?
Greit.
OK. Jeg ble...
Jeg ble angrepet. Det skjer ikke nå, så ta det med ro.
Ble du angrepet? Av hvem? Hvem angrep deg?
Ingen.
Ingen man kan se.
Det høres så sprøtt ut. Jeg mener, det var som en forferdelig drøm.
Jeg vet ikke hvordan jeg skal forklare det. Det høres sprøtt ut hver gang.
- Det høres sprøtt ut. - Å, elskling.
Vet du, et øyeblikk gjorde du meg redd?
Jeg trodde du virkelig ble angrepet. Jeg trodde at noen angrep deg.
Kjære.
Jeg vet hvorfor du ikke kan sove. Men jeg er hos deg nå.
Jeg garanterer deg at disse drømmene eller marerittene eller hva de er
aldri skal plage deg igjen.
For jeg blir denne gang. Ingen flere turer.
Aldri mer én natt på hvert sted.
Fra i kveld og for alltid.
La oss gå og legge oss.
Kan vi dra hjem til deg?
Husk, jeg er hos deg. Så lenge jeg er det, kan det ikke skje noe ille.
Tror du på det?
Jeg har noe til deg.
Hva? Hva er dette?
Du får se.
Den er nydelig.
- Det er ren silke. - Det føles godt.
Ta den på for meg.
Kom igjen. Det er hjemkomsten min.
Vet du hva jeg tenkte på. Hvis vi...
Vær så snill. Hjelp meg, vær så snill.
Hjelp meg.
Stopp.
- Stopp. Kom deg bort fra henne. - Hjelp meg.
Stopp! Stopp!
Din jævel!
Din jævla drittsekk! Din jævel!
OK. Det kommer til å gå bra med henne.
Hun er fremdeles litt skrøpelig, så dere må ikke bli for lenge, OK?
Gå inn. Hun vil gjerne se dere.
Ta til høyre i hjørnet der. Første til høyre.
Ikke bli for lenge.
Det skal gå bra med henne. Det var bare en liten hjernerystelse.
Takk Gud for det. Takk Gud.
Hva om du går inn og besøker henne? Hun vil gjerne se deg.
Aldri. Jeg kan ikke være i nærheten av henne.
- Jeg takler ikke hva som foregår. - Hva mener du? Hun trenger deg.
Jeg elsket henne.
Jeg skulle gifte meg med henne.
- Jeg kunne taklet alt. Sykdom, kreft. - Dette er en sykdom. Det er det samme.
- Ikke det hun har boende hos seg. - Det er bare en sykdom.
Bare få det inn i hodet ditt. Det er i hodet hennes. Det var ingen der.
- Ingen var der. - Ikke si det. Det var noen der.
- Jeg mener, det var det. - OK, OK.
Jeg kunne ikke se ham, men det var noen der. Jeg ser at...
Som om noe trykker på henne. Dytter henne.
Jeg ser brystene hennes blir rørt.
Jeg ser brystene hennes blir klemt av fingre, men jeg kan ikke se fingrene.
- Jeg beklager. - Det går bra. Det går bra.
- Hei, hva gjør dere her? - Vi besøker en venn.
- Jeg må gå nå. - Nei, nei.
- Hun trenger deg nå. Mye. - Det er OK. Jeg må virkelig gå.
Hei, Jerry...
- Se på meg. - Takk for at du ringte, Billy.
- Kom igjen. - Nei. Jeg vil bli hos mamma.
Kom igjen. Vi må gå.
Snakker med deg senere, mamma.
Jeg håper det går bra med deg.
- Jeg kommer tilbake. - Vi skulle ikke forlatt huset. Beklager.
Kanskje nå ikke er den beste tiden til dette, men vi er redde for deg.
Vi har en idé som kan hjelpe.
Vi vil prøve å isolere denne tingen og immobilisere den.
Vi trenger ditt samtykke. Det betyr å gå inn med åpne øyne.
Det vi tenker på har aldri vært prøvd før.
Vi skal ta alle mulige forholdsregler.
Jeg gjør alt... for å bli kvitt ham.
Jerry var kontakten med virkeligheten. Jeg vil ha de to ut av livet hennes.
Jeg vet ikke hva jeg kan gjøre.
Gå til dekanus. Kanskje han kan gjøre noe. Kanskje han får de snikene unna.
Er du klar over hva du ber om?
Det er en månedslang debatt. Det kan bli veldig kompliser.
Alt dette for Carla Moran?
Noen må passe på henne.
La henne gå. Du har ikke noe valg. Yrkesmessig eller personlig.
Som dere kan se, er dette en nyskåret rose.
Dette er en beholder med flytende helium.
473 grader under null. Dette er det kaldeste stoffet man kjenner.
Alt som fryses ved denne temperaturen vil knuse ved den minste berøring.
Vi forsøker å bestemme om dette vesenet har masse.
Hvis dette er tilfellet, skulle vi kunne fryse det,
bekrefte dets eksistens og bevise at det ikke bare er en projeksjon...
- Det skal gå. - ..men heller en uavhengig kraft
fra et annet virkelighetsnivå som aldri har blitt isolert.
Her er hun.
Mrs Moran.
La meg ta vesken din.
Det er godt å se deg. Vi er veldig spente på å sette i gang eksperimentet.
- Velkommen. - Mrs Moran?
Ser dere senere.
Har du ordnet med barna dine?
- De er hos en venn. - Bra.
La meg vise deg til ditt nye hjem.
Jeg er redd vi ikke kan gi deg alle bekvemmeligheter,
men vi håper du finner det komfortabelt.
- Og velkjent. - Se opp.
Alle har gjort en flottjobb med å gjenskape hjemmet ditt.
- Vi brukte andre farger. - Og det er andre forskjeller.
Ingen lysbrytere. Vi må kontrollere elektrisiteten.
Dette er barnas rom.
Sengen står feil.
Det spiller ingen rolle.
Det er ingen tak i huset. Det er for fjernsynsovervåkingen.
Unntatt i badet. Det har tak, men ingen sanitæranlegg.
Vi gir deg alt vannet du trenger. Det er et kjemisk toalett.
- Ser dette kjent ut? - Det er en god etterligning.
Husk å ikke skifte her inne.
Fjernsynskameraet kan se deg. Og Gene, ved kontrollene.
På kjøkkenet hadde vi et problem.
Ingen gass. Men vi har en varmeplate og et velfylt kjøleskap.
Det er som å være på camping.
Mrs Moran? Jeg vil gjerne vise deg noe nå.
Ser ut som huset ditt, ikke sant? Stua. Tok med bøkene dine.
Bare stå her sammen med meg.
Dette er verneområdet vi snakket om.
To glassplater i dobbelt tykkelse, og vakuum mellom platene.
Systemet er feilsikkert. Vi kan ikke aktivere heliumet før du er i avlukket.
Når vi ber deg gå til verneområdet,
vil vi at du skal komme rett hit så raskt som mulig.
Vi ordner resten.
OK? Nå må vi gjøre oss klare.
Gjør deg så komfortabel som du kan.
Men du er ikke alene. Trenger du noe, ikke nøl med å spørre.
Jeg er ikke redd.
Hvis dere kan ta ham, er jeg ikke redd.
Hei. Hvor skal du?
- Er dette Cooley-eksperimentet? - Ja.
Jeg er fra Medisinsk institutt. Dr Sneiderman.
Bare gå inn.
Jeg vil gjerne snakke med deg alene.
Er det noe sted vi kan snakke?
Hvor vi kan snakke alene?
Badet.
Litt av et opplegg de har her.
De skapte naturlige omgivelser for ham, sånn at han skal komme hit.
Virkelig? Er det det de forteller deg?
- Det er det de gjør. - Og du tror på dem?
Å, ja.
De er farlige svindlere. Du er forsøkskaninen.
Vet du at det er tanker med flytende helium utenfor?
Vet du hva flytende helium kan gjøre?
- Selvfølgelig. - Selvfølgelig. Jasså?
Vet du hva det betyr å stoppe molekulær bevegelse,
paralysere atom partikler, oppløse materie?
- OK. - OK?
Hva mener du med OK?
Jeg mener at jeg vil heller være død, enn å leve sånn som jeg har levd.
- Forstår du det? - Ja, jeg forstår det.
Ja. Jeg forstår også at jeg bryr meg om hva som skjer med deg.
Veldig mye. Og jeg vet at innerst inne,
vet du forskjellen mellom virkelighet og fantasi.
Se på meg.
Vår fornuft, intelligens. Det er det eneste som skiller oss fra andre arter.
Jeg bryr meg om deg. Ikke steng meg ute nå.
Det er viktig at du har kontakt med minst én person som bryr seg om deg.
- Jeg vet ikke hva du snakker om. - Jeg skal si deg hva jeg snakker om.
At du og jeg kan ha den kontakten.
Jeg vil ikke ha den kontakten.
OK.
Hei. Kan du vente?
Virkelig. Jeg vil snakke med deg.
Den skal du ha. Du gir bare ikke opp.
Kom deg ut. Og hold deg ute.
OK. Hør på meg, Buck Rogers.
- Om du eller vennen skader henne... - Betjent.
...skal jeg saksøke dere. Dere må lete etter spøkelser fra fengsel.
Ser du han? Jeg vil ikke se ham igjen.
- Greit. - Hei, Mehan.
Du har kanskje lurt dem, men ikke meg. Jeg skal ta deg og den lille sniken.
- Jeg skal si det til ham. - Kom igjen. Gå med deg.
Ja, sir.
Mrs Moran, vi skal nå gå inn i nattmodus.
Jeg vil ta det så mye at jeg kan smake det.
Hold ut, Gene. Hold ut.
Og be.
Dr Sneiderman her, Frank. Han sier at Cooley bruker ganske livsfarlig utstyr.
Flytende helium. Gudene vet hva annet.
Ikke fly i taket. Jeg vil bare høre hva du mener.
Jeg er klar over at det er din avgjørelse.
Jeg forstår ham ikke lenger.
Trenger vi hans godkjennelse?
Du har mye å lære om universitetspolitikk.
Drit i universitetspolitikk.
- Hvor skal du? - Jeg får henne vekk fra de galningene.
- Hvorfor ikke la henne aktivere det? - For farlig.
Hei!
- Hei! Hva er det du gjør? - Carla.
- Hei! - Carla?
Carla! Carla, kom igjen. Vi skal ut herfra.
Nei, ikke jeg. Ikke gjør det. Slipp ham.
- Få ham ut herfra. - Ta det med ro. Ta det med ro.
Ingen trenger å bli skadet.
Slipp ham, betjent. Hva er det du vil, doktor?
- Jeg vil ha henne ut herfra. - Det kommer ikke til å skje.
Hvis du vil se på eksperimentet, går du opp i båsen. Vi har ingenting å skjule.
Beklager dette. Alt skal gå bra.
- Jeg vil bare ikke se noen bli skadet. - Bare prøv å roe deg ned.
Han skal være sammen med oss i båsen.
Bare prøv å hvile deg. Det er det viktigste.
OK.
Weber. Ja.
Ja, greit, Elizabeth. Ta det med ro. Jeg kommer og henter ham.
FLYTENDE HELIUM
Det er opp de trappene.
Takk.
- Åpnet noen en dør? - Han er her.
Mrs Moran, gå til verneområdet.
Til verneområdet.
Ikke vær redd, Mrs Moran. Vi går inn i nødmodus.
- Ikke aktiver kompressoren nå. - Jeg gjorde ikke det.
- Hva mener du? - Den har blitt aktivert.
- Hva har du? - Ingenting.
Greit.
Greit, drittsekk.
Jeg er ferdig med å flykte.
Så gjør som du vil.
Ta den tiden du trenger, kompis.
Ta den tiden du trenger. Jeg er takknemlig for hvilen.
Jeg er så lei av å være redd.
Så det er greit, virkelig. Det er greit.
Du kan gjøre hva du vil med meg.
Du kan torturere meg, drepe meg, alt.
Men du kan ikke ha meg.
Du kan ikke røre meg.
Den er min.
Carla!
Vi har den. Vi har ham fanget.
Å, herregud.
Carla?
Vi mistet ham.
Vi har ingenting.
Det er ikke sant.
Vi har noe.
Vi har et vitne.
Stemmer ikke det?
- Hva? - Du så det, ikke sant?
Noe. Jeg så noe.
Men jeg vet ikke. Jeg bare... vet ikke.
Med alt som skjedde der nede, kunne det ha vært hva som helst.
Din drittsekk.
Velkommen hjem, fitte.
Mamma!
Carla, hvordan i all verden kom du deg hit før oss?
Filmen du nettopp har sett er en fiksjonaliselt beretning
om en virkelig hendelse som fant sted
i Los Angeles, California, i oktober, 1976.
Den regnes blant psykiske forskere
for å være en av de uvanligste sakene i parapsykologiens historie.
Den virkelige Carla Moran bor idag i Texas med sine barn.
Angrepene, redusert i både hyppighet og intensitet... fortsetter.
Oversatt av Visiontext: Åse Feiring Cave
NORWEGIAN