- Ni kan gå in nu. - Tack.
Förlåt att jag är sen. Bilen krånglade igen.
VUXENUTBILDNING
GODA MASKINSKRIVERSKOR FÅR BRA BETALT
Adjö.
Bill, du har glömt släcka överallt.
Smutsig disk i hela köket och kylen står öppen...
- Allt i en enda röra. - Hej, mamma.
- Hej. - Hej.
- Har någon ringt? - Nej, ingen pojkvän.
- Säkert? - Hade han gjort det hade jag berättat.
Ingen har ringt.
- Kan du höra med radion på så högt? - Jag har bra öron.
Och vad är det här?
Inte vet jag.
Vad vill skolkuratorn mig?
Ingen aning, mamma.
Din gloria hänger på sned, ängeln min.
- Är allt som det ska? - Mamma, det är ingenting.
Allvarligt talat. Släng det.
- Kommer du in snart? - Strax. Ska bli färdig här först.
Mamma!
- Billy! - Vad är det?
- Han är här! I rummet! - Vem?
Se efter!
- Kom hit. - Mamma!
Det är låst. Jag ska se efter i badrummet.
Kolla garderoben!
- Den är tom. - Kolla hela huset!
- Mamma, ingen är här. - Ring polisen.
Det finns ingen härinne. Dörren är låst. Ingen kom in garagevägen.
- Du såg ingen? Hörde ingen heller? - Nej. Bara dina skrik.
Mamma, det var säkert bara en mardröm.
Sluta gråta nu.
Kim. Du har haft mardrömmar.
Mamma har också haft en.
Förlåt.
- Är allt okej, mamma? - Visst.
- Bill! Något kommer! - Vad?
Vi måste ut! Hämta barnen!
Fort!
Vad är det som händer?
In i bilen.
- Gode Gud, nycklarna. - Jag hämtar dem.
- Vänta här, jag är snart tillbaka. - Så ja. Sluta gråta nu.
Det är ingen fara. Vi ska bara åka bort ett litet tag.
Helvete.
Hörde du?
- Hörde du? - Hörde vad då?
Jag ska hämta kuddar och filtar.
Billy, kan du hjälpa mig?
Bra.
Julie får ligga här och Kim och mamma här.
- Det blir golvet för dig, Billy. - Kom och lägg dig, älskling.
- Alldeles strax, George. - Såja. Nu ska vi se...
Tack så mycket.
Ingen fara. Vi är ju kompisar.
Och var nu inte blyga, kylskåpet är fullt med mat.
- Du vet vad jag menar. - Jodå.
- Dröm nu vackert. - Du också.
Godnatt.
- Mår du bra? - Om du gör det så.
Mamma, jag fattar inte vad det är som händer.
Inte jag heller.
Men är allt okej?
Sov nu.
Lägg dig ner och sov.
Godmorgon.
Förlåt mig, Carla.
Det var inte min mening att skrämma dig. Har du sovit gott?
Fint. Vi har just ätit frukost. Kaffe?
Gärna. Är det starkt nog, tro?
- Jag gör alltid starkt kaffe. - Duktig flicka.
- Mjölk och socker? - Ja tack.
Det här är inte dumt. Service i mitt eget hem.
George och jag snarkade inte för mycket?
- Nej då. - Och barnen ramlade inte av soffan?
Nej då.
Så... vad hände egentligen igår kväll?
Ingenting. En eller två?
Två, tack.
Underbart väder eller hur? Inget är som solen i södra Kalifornien.
Jag blev våldtagen.
- Vad? - Jag blev våldtagen.
Carla, herregud. Jag är hemskt ledsen.
- Gode tid. - Jag känner mig rutten inifrån och ut.
Vad hände?
Jag var ensam i mitt rum och...
något grep mig och gav sig på mig.
- Ringde du polisen? - Nej.
- Varför det? - Det var ingen ide.
Vad menar du?
Det fanns ingen där.
- Kollade du alla dörrar och fönster? - Allt var låst. Ingen var där.
Carla, min kära, jag förstår inte.
Blev du antastad eller inte?
Det hände.
Och när han...
När det var över,
var han bara borta.
Han var spårlöst försvunnen.
Fattar du? Som om jag har tappat vett och sans.
- Och det har hänt två gånger. - Carla, har du börjat med droger?
Inga droger.
Då kanske du behöver gå till doktorn.
Carla, du är en av de mest stabila människor jag känner.
Och galen är du definitivt inte. Men då män utan kropp
våldtar dig, tror jag en god psykiater hjälper.
- Jag har inte råd. - Jo, det har du.
Betty Rivers går på drop-in konsultationer på universitetet.
- Du betalar per donation. - Jag vill inte. Jag är inte galen.
Klart du inte är galen. Jag är inte galen, du är inte galen.
Du är kanske lite galen.
- Cindy, var tog kaffet vägen? - Han är galen.
Definitivt.
Fundera på det. Det blir nog bra, ska du se.
- Jag ska tänka på det. - Duktig flicka.
- Kaffe vore gott, kära du. - Jag kommer.
- Färskt och hett. Som du vill ha det. - Åker hon idag?
Jag har inte pratat med henne än...
Alltså, du lovade säga till henne imorse.
Jag lovar, men hör på mig först. Något förfärligt hände henne.
Hon betalade nog inte hyran och blev utslängd.
Och passa dig för att låna henne pengar.
- Skrik inte åt mig. - Jag gör vad jag vill i mitt eget hem.
Jag vill inte såra henne. Hon är min bästa vän.
- Börja inte grina nu. - Hon sitter illa till.
- Om hon är din bästa vän... - Skrik inte, sa jag.
Ska vi stanna här hela natten?
Vänta här.
Hörde du?
Du hörde, eller hur?
- Jag hörde. - Vad var det?
Det kom från inunder huset!
- Billy, vi måste härifrån! - Mamma!
Gå inte in där! Inte under huset!
Mamma, släpp mig.
Kom tillbaka!
Bill, kom tillbaka!
Bill, vi måste härifrån!
Svara mig!
Det är bara det här.
När jag rör vid röret hörs ett ljud.
Ser du?
Och vem rörde vid röret förut?
Mamma, jag lämnar dörren öppen.
Bra.
Har inte din mamma uppfostrat dig ordentligt?
Har hon inte lärt dig att säga adjö innan du går?
Soffan är redan upptagen så jag får ta sängen.
- Vad sa du till George? - Den surpuppan?
Han tror jag är hos min syster. Men jag bryr mig inte om vad han tror.
- Efter hur han uppförde sig imorse? - Just det.
Jag borde lämna honom.
Om jag bara tog mod till mig.
Nu är han mest en dålig vana.
Vet du vad jag har tänkt på?
Vad säger du om att flytta ifrån det här huset?
Ingen chans. Jag har inte råd.
Jag har inte betalat hyran. Och kontraktet är i mitt namn.
Men när du är klar med maskinskrivningen,
kommer du väl få ett välbetalt jobb?
Jo, jag hoppas det.
Carly, när Jerry kommer tillbaka
borde ni gifta er.
George säger att han tjänar massor nu.
Han älskar dig och gör vad som helst för barnen.
Gift dig med honom och njut av det goda livet.
Och vad är det jag hör om att du sover på soffan?
Vilken sida vill du ha?
Vad tror du? Den bästa sidan.
Jag bryr mig inte. Jag skulle kunna sova på en sten.
- Godnatt, gumman. - Godnatt.
Julie äter bara pommes frites och Kim äter bara Fritos.
Ingen fara. Jag lovar att de får mat och kommer till skolan i tid.
- Du är bäst i världen. - Visst.
- Tack. - Ingen orsak.
Du ser väldigt söt ut idag.
- Jag ringer sen. - Okej.
- Låt inte Bill bli försenad till skolan. - Visst.
- Hej då. - Hej.
Vi har allt ni behöver för er radio.
Hur mycket skall jag ge Herren?
Vad är det som händer?
Sluta!
Nej!
Hej.
Jag heter Dr Sneiderman.
Jag är psykiater på kliniken.
Fryser du? Ibland drar det från hallen.
Är det första gången som något av den här typen har hänt?
Nej.
Första gången var annorlunda. Då blev jag våldtagen.
Var? I ditt hus?
Vem våldtog dig?
Jag vet inte. Det fanns ingen där.
Mannen som våldtog dig existerade inte?
Han försvann.
- Jaha. Men det var ett intrång? - Definitivt.
Och det kändes som en man?
En stor man.
- Var det smärtsamt? - Ja, det är klart.
- Han var vidrig. - Han stank?
Fick han utlösning?
Jag tror det.
Men då min son kom in i rummet fanns ingen där.
Och han trodde vad?
Din son?
Han trodde jag haft en mardröm.
Och vad tror du?
Ingen fara, Carla.
Är det den enda gången det hänt?
Nej, nästa gång började det och...
Han fick mig inte. Vi gick till min väns lägenhet.
Och i morse på väg till jobbet...
Han försökte döda dig?
Vad tror du?
Ärligt talat.
- Tror du jag är galen? - Galen?
Galen kan betyda så mycket.
Och kan du hjälpa mig?
Inte nu. Vi måste hitta orsaken till symptomet först.
- Och under tiden kommer jag dö. - Nej, det tror jag inte.
Carla, att komma hit var ett stort steg i rätt riktning.
Du vill bli frisk.
Det är första steget. Dessutom det svåraste.
Jag vill att du tar en del test.
Inget farligt, ren rutinundersökning. Tar två timmar.
Väldigt tråkiga test men försök att inte somna.
- Med en gång? - Om du hinner?
Jag går med dig till labbet.
- Vad gör du uppe så här sent? - Jag kunde inte sova.
Jag var orolig för din skull.
Var är alla?
Billy jobbar i garaget.
Kim sover redan.
- Gjorde doktorn dig illa? - Nej, älskling. Vi pratade bara.
- Mamma, vad har du gjort med handen? - Ingenting. Sov nu.
- Mamma? - Vad är det?
Kommer allt bli bra nu?
Det är klart.
- Jag älskar dig, vet du. - Jag älskar dig också.
Sov nu.
- Hur är det? - Bra, lite stel bara.
Kan du fixa bilen?
Jag kan, men det kommer kosta.
Berätta inget för Jerry om han ringer.
Godnatt.
Gode Gud.
Nej!
Sluta!
Carla, det här är fru Hilliard.
Kan du visa oss vad du menar? Varsågod och stig upp här.
Här.
Och där.
Och på ryggen. Ser ni?
Och där.
- Och på låren, sa du? - Ja.
Där.
Och där.
Du har blåmärken på vristerna. Hur fick du dem?
Tack, fru Hilliard. Det är bra så.
Kom ner och sätt dig här.
Berätta för mig om blåmärkena.
Det kändes som om någon höll fast mina vrister.
Som om någon hjälpte honom.
Du menar att han inte var ensam?
Som om det var en vid varje ben.
Han hade två andra med sig?
Ja, fast de var mindre.
Barn, menar du?
- Inga barn. De är starka. - Dvärgar?
Jag vet inte. Jag såg dem inte, kände dem bara.
De finns på riktigt, eller hur? Mina blåmärken finns på riktigt.
Javisst. Dina blåmärken och bitmärken finns.
All smärta finns. Dina känslor finns.
Jag hade inte kunnat göra det här själv.
Hysteriska symptom varierar. Ärrbildning, blindhet, dövhet.
- Har ni fått testresultaten? - Ja.
Medicinskt är det inget fel. Det vill säga fysiologiskt sett.
Ditt intellekt verkar välutvecklat, det fungerar bättre än normalt.
Alltså vet vi vad som ska undersökas.
Din psykiska och känslomässiga utveckling.
Hur menar du?
Vissa faser i vårt liv dör aldrig ut.
De finns kvar inom oss alla.
Och de påverkar oss för resten av livet.
Av olika orsaker kan de dyka upp igen.
Ibland är återvändandet våldsamt.
Kan leda till oro, ångest, hallucinationer...
- Det var ju enkelt. - Carla, vänta lite.
Jag ska skriva ut lugnande medel.
De är milda, försvagar oron. Kan vara lika svår som hallucinationerna.
Ta två innan du går till sängs.
Gå hem, ta ett bad, försök slappna av.
Och lägg barnen så tidigt du kan. Var inte ensam i kväll.
Jag vill att du sover ordentligt och har någon hos dig. Förstår du?
Det här kommer ta ett tag, va?
Kanske det. Just nu får vi ta ett steg i taget.
Carla? Vad gör du här ännu...?
Vänta där, jag kommer ned en gång.
Varför är du här ännu?
- Jag ringde taxi, två gånger. Ingen kom. - Typiskt.
- Jag ringer igen. - Jag skjutsar dig. Jag har bilen här.
- Tack, det behövs inte. - Jag menar det. Inget besvär alls.
- Tack för skjutsen. - Hoppas inte bilfärden skrämde dig.
Ett knep för att se om mina patienter litar på mig.
Det är något där.
Jag lovar.
Carla, får jag komma med in och se efter?
- Visst. - Är det säkert?
- Hej, Bill. - Hej.
Har barnen ätit?
De är ute och äter pizza. Kommer nog snart tillbaka.
- Dr Sneiderman. Bill. - Hej.
- Läget? -64? - Ja.
- Och inuti? 215 eller 235? - 235.
Aha.
Flickornas rum?
Gulligt.
Kan du visa var du blev antastad?
Okej.
Kan jag gå in?
Du nämnde sovrummet?
Den vägen.
Carla, ditt hus är inte hemsökt. Och inte din bil heller.
Varför kan jag se och känna det jag gör, då?
- Jag försökte förklara det... - Jag vet.
Jag kan bli hemsökt av min barndoms hemskheter.
Ungefär så.
En del var hemskt och jag hade knappast en normal barndom, men...
Hur många hade det? Du? Vad är egentligen en normal...
Vissa hemskheter är värre.
Vissa barn är känsligare.
Varsågod och sitt.
Tror du verkligen man kan prata sig frisk?
Jag är inte säker, men det är en bit på väg.
Jag berättar hur mycket som helst om det får det här att sluta.
Min barndom var en klyscha.
Jag var mörkrädd. Var rädd för pappa.
Han var präst. Använde ord som "skolen" och "vorden".
Då jag förstod att det var ovanligt fick jag en sorts chock.
Varför var du rädd för honom?
När han höll om mig, var det inte på ett faderligt sätt.
Hur höll han om dig?
- Du vet vad jag menar. - Visste din mamma?
Jag tror det.
Sen rymde jag... och i New York mötte jag Mario.
Han och Bill är helt identiska.
Han måste varit vacker. Billy ser väldigt bra ut.
Ja, det var han.
Kan du berätta mera om honom?
Jag var 16 år. Det säger väl en hel del...
Jag hade aldrig mött någon liknande. Han var så spännande...
Vad menar du, spännande? Sexuellt?
Ja, men på många andra vis också.
Men du trivdes med honom sexuellt?
Först i början. Sen blev det värre.
- Sexuellt sett? - På alla plan.
Jag blev gravid. Han drack och började med droger...
Allt var en enda röra.
Vad hände?
- Han dog i en motorcykelolycka. - Hur gammal var du då?
- 16. - Och Billy var inte född?
Nej. Men jag visste att jag var gravid.
Hur kände du dig när han dog?
- Vad tror du? - Jag vet inte. Berätta hur det kändes.
- Vi var gifta. - Jag vet. Men jag vet inte vad du kände.
Jag tackade Gud. Jag tackade Gud då han dog.
- Och jag tackade Gud för Bob Garrett. - Bob Garrett?
- Julies och Kims far. - Jaha.
Han var äldre. Han visste så mycket. Visade mig att det fanns godhet i livet.
Att godhet fanns i kärlek och i att få barn.
- Det var enkelt. - Det var ditt andra äktenskap?
- Nej, vi gifte oss aldrig. - Var är han nu?
Jag vet inte.
Han stannade aldrig länge på en och samma plats.
Jag är imponerad.
- Varför det? - Du är så oberoende.
Du vet vem du är, vad du vill och du håller ihop familjen.
Men jag behöver din hjälp.
Det kan jag lova dig.
Och jag står på din sida.
För om jag gör det här själv, då är jag verkligen sjuk
och måste stoppas.
Men är det inte jag som är orsaken,
måste vi acceptera det, tillsammans, och få ett slut på det.
Okej.
- Mamma. - Härinne.
- Mamma. - Hej sötnosar.
- Hur mår ni? - Bra.
- Hälsa på Dr Sneiderman. Kim, Julie. - Hej.
- Är ni mätta nu? - Ja.
Det finns ingen plats för efterrätt?
- Jag tror det är dags för mig att gå. - Jag följer dig ut.
- Hej då, flickor. Trevligt att träffas. - Hej då.
- Jag är nervös inför i morgon. - Personalmötet?
Inget att vara orolig för.
- God natt. - Hej då.
Jag är säker. Det finns något här.
- Jag kan inte vänta längre. - Inget fusk nu.
Nästan färdigt.
Nu kommer det bästa.
- Mamma! - Nu så.
Vänta, kika inte än.
- Nu kan ni titta. - Mamma!
- Jag ska hämta en stol. - Inte med händerna.
Vänta på mig.
- Mamma! - Hjälp!
Gör mig inte illa!
Bort! Släpp!
Hjälp mig!
Mamma! Mamma!
Dr Sneiderman förklarade att det var som en mäktig dröm.
Fru Moran.
Trodde ni honom?
Jag försökte.
Men... du kan inte.
Varför det?
Han bröt min sons handled.
Mina barn känner av det.
Märkena på min kropp finns där jag inte...
Inte ens i en dröm skulle jag kunna göra dem.
Varför antastar han bara dig
och ingen annan?
Jag vet inte.
- Han valde väl ut mig, antar jag. - Valde dig?
Varför det?
Kanske tycker han att jag ser bra ut.
Skulle det påverka din kvinnlighet om han försvann?
Eller om du blev botad?
Det har inget med min kvinnlighet att göra. Jag hatar hela historien.
Det är som en mardröm jag inte kan vakna ur. Jag vill bli av med honom.
Visst gör du det. Och vi är här för att hjälpa dig.
Jag vet inte om pratande leder någonstans.
Det är vårt sätt att försöka förstå.
Inget har blivit bättre. Dr Sneiderman har inte hjälpt.
Kan jag gå nu? Jag måste möta någon vid flyget.
Givetvis. Tack för att vi fick prata med dig, Carla.
- En riktig dam. - Visst.
- Hur möttes ni? - Jour på kliniken.
- Hon kom bara in? - Ja tack.
Tack.
Det är så man hittar dem.
- Ja. - Hon masturberar.
Hela cirkusen är en utstuderad täckmantel för vad varje flicka gör.
Det var min första diagnos också, sir.
Samtidigt kan vi alla se att det inte är en tonårskris.
Och nu säger hon att barnen också kan känna av det...
En massillusion. Folie à quatre.
Hysteri smittar. Alla kan påverkas under givna omständigheter.
Barnen stödjer därför hennes illusioner.
Traditionellt tolkat är det korrekt, sir, men hennes inre bilder är ovanligt starka.
Varför ett utstuderat försvar för en illusions skull?
Se i journalen. Hon tror hennes far var incestuöst lagd.
Hon faller för en ung prins, ett typiskt övervuxet barn.
Han vill bevisa sin manlighet och kan inte. Då ramlar hon rakt på...
- Jerry Anderson? - Nej, Garrett.
- Garrett. - Bob Garrett.
Gammal nog att vara hennes far. Ser du ett sorts mönster?
- Jo. Men jag håller inte med dig. - Säkert sex. Carlas historia och liv.
Hon har gång på gång vägrat att bli involverad på riktigt.
- Hon har tre barn. - Vad bevisar det?
- Det har ingenting med sex att göra. - Jag var inte medveten om det.
- Nu vet du. - Det är inte sex på riktigt.
Carla klarar det i 32 år.
Och helt plötsligt träffar hon... Vad heter han?
Jerry Anderson? Nu så.
Då smäller det. Hon hamnar i en dionysisk fantasi.
Just en sådan situation som kan orsaka sammanbrott.
- Situationen är Anderson? - En riktig karl. Visst.
Nu finns något äkta. Hon vill inte hålla på med barn och gamla längre.
Och det äkta är för mycket för Carla.
Hon återgår till ett infantilstadium.
Jag tycker du ska gräva djupare. Du kommer hitta ännu mer.
Och då kanske du inser att Carla inte är vad hon verkar vara.
Hör och lär.
- Du har förändrats. - Hur då?
Jag vet inte. Du ser så allvarlig ut.
- Du också. - Nej då.
Dina ögon ser annorlunda ut.
Vad är det?
Det är länge sen vi sågs. För länge.
- Är något på tok? - Nej.
- Billy? - Nej.
Du är sur på mig?
Lägg av nu.
Nej, det är inget. Jag bara...
Jag är bara rädd.
När du inte är här är jag rädd att förlora dig.
Du kommer inte förlora mig, älskling.
Jag oroar mig ändå. Det gör mig galen.
Bli inte galen, älskling.
Men om det hände?
Om jag blev galen?
Men det gör du inte nu.
Men om det hände? Skulle du gå ifrån mig?
Du skulle ändå vara min Carla.
Varför är du så till dig i kväll?
Är du redo för min överraskning?
Ja.
Jag måste resa bort igen, Carla, men för allra sista gången.
När jag kommer hem igen är det för gott.
Jag ska bli kontorschef i LA.
Vi kommer bli en riktig familj, Carly.
Ta mig med.
Stoppa mig i fickan och ta mig med. Snälla.
Du vet att det inte går. Vad frågar du för?
- Följa med? Vart? - Dit du ska.
Jobbet? Skolan? Dina barn?
- Vem ska ta hand om dem? - Okej. Jag fattar.
Du har rätt. Det var något jag fick för mig.
Du reser bort igen och jag stannar här och har det som jag har det.
Vad är det du inte vill berätta för mig? Vad är det som händer?
Jag är utan dig. Det är vad som händer.
- Allt det där kommer förändras. - Visst. När du är tillbaka.
Det är alltid bara en resa till. Och ännu en. Sen vi träffades.
Bara en resa till.
Jag vill inte. Det känns inte rätt. Förlåt.
Jag borde... åka hem. Det är sent och jag ska upp tidigt.
- Jag kör dig. - Nej, ring en taxi.
Och oroa dig inte är du snäll.
Åh, Gud.
Försvinn! Försvinn!
Du förstörde ditt rum och skrek åt Billy?
- En orgasm. - Vad?
Jag hade en orgasm.
En orgasm?
Han lurade mig. Jag sov och trodde jag drömde.
Och jag skäms.
Jag skäms.
Carla, jag vill att du skriver in dig på sjukhuset.
- Nej. Jag vill inte bli inlagd. - Bara för två veckors observation.
Det är samma sak.
Vi kan hålla dig kvar här.
- Nej, det kan ni inte. - Jo, det kan vi.
- För misstanke om självmordstendenser. - Vad pratar du om?
Varför kraschade du bilen?
- Han ville ha ihjäl mig. - Du ville det.
- Vi kan lägga in dig genast. - Nej.
- Det fanns inga vittnen. Det är mitt val. - Att förbli sjuk?
Att förbli levande. Han är starkare än vad ni är, tro det eller ej.
- Är han tvungen dödar han mig. - Så du inte blir frisk?
- Vad du nu vill kalla det. - Det är exakt vad jag vill kalla det.
Och hur gör du med Jerry?
Hur kan jag nå honom från en vadderad cell?
Och dina barn, Carla? Du kan skada dem.
De kommer inte bli skadade.
Billy bröt handleden. Du ger dem psykologiska skador.
- De har det bra. - Deras omgivning är alltför ostadig.
Du tror jag är galen. Om det är mitt fel eller någon annans spelar ingen roll.
- Ska du stanna hemma och vara offer? - Ja.
Jag stannar hemma. Jag kommer hit, studerar och söker jobb.
Men jag skriver inte in mig på sjukhus.
- Och du blir slagen och... - Nej.
Nej? Varför inte?
Jag ska samarbeta med honom.
Carla, du är en mycket intelligent kvinna.
Du förstår logiska resonemang. Lyssna nu.
Inga mer frågor och svar.
Förr i tiden trodde man på övernaturliga krafter.
Se på dessa bilder.
De ser farliga ut, eller hur? Varulvar, drakar, demoner...
Fantasifoster.
De antastade människor sexuellt.
De impregnerade människor.
- Tror du på det? - Jag är inte dum i huvudet.
Det sa jag inte heller. Varför tror du människor såg dem?
Varför? Gissa?
Det var ett sätt att uttrycka det som var farligt.
- Det har inget med mig att göra. - Det har det visst.
Väldigt mycket.
Spöken och demoner var bara idéer, men synliga sådana.
Säg att en man som i sitt inre vill vara god ändå trånar efter grannfrun.
Han vet att det är fel och mår dåligt men hans känslor växer ändå.
Lustkänslor kan vara både starka och skrämmande. Så vad gör han?
Han uppfinner en varelse. En varelse som är elak, ful och ond
och som egentligen bara är en bild av hans egen känsla.
- Jag har inget behov av att hitta på något. - Det har du visst.
Din fars omfamningar skrämde dig. Du blev gravid vid 16 års ålder.
- Sluta! - En drogpåverkad man tog livet av sig.
- Sluta! - En gick ifrån sina barn. Sluta själv!
Kom igen, Carla.
- Vad var oacceptabelt i din familj? - Allt möjligt.
Vi har hört tillräckligt för att veta. Som barn visste du.
- Sex. Sex skrämde dem. - Sex. Sex. Sex.
Sex skrämde dem. Just det. Kan vi ta fantasin till hjälp här?
Vi går vidare. Säg att din varelse är en symbol, Carla.
- En symbol för vad? - Jag vet inte. Vi får se efter.
- En person eller en rädsla... - Jag gömmer mig inte för någon!
Vi pratar om din besökare nu. Din fantasibesökare.
- Det här är så tröttsamt. - Vad vet vi om honom, Carla?
Du har själv berättat för oss.
Han är stor och stark. Han är så stark att det är skrämmande.
Otroligt stark, sa du till mig.
Men varför behöver han hjälp? Han har två små medhjälpare, eller hur?
Dina egna ord, Carla. En stor och två små. Billy är vacker och stark.
- Du är obscen! - Du och Jerry har det jobbigt.
- Carla... lugn! - Inte här.
Han pratade om två små och en stor.
Antydde att jag ville ha sex med Billy.
Det var obscent, fattar du?
- Herregud. - Helt och hållet obscent.
- Han gick nog för långt. - Definitivt. Det var sjukt.
- Han måste nog röra vid svåra saker... - Det var mer än så. Jag går aldrig tillbaka.
- Du överreagerar nog nu. - Jag går aldrig mera dit.
- Älskling? - Vad är det?
- Är du klar? - En minut till.
- Jag kör ut bilen. Vi får inte bli sena. - Vi blir inte försenade, älskling.
Jag vill inte orsaka bråk mellan er två. Jag skulle inte ha rusat in som jag gjorde.
Vi måste visa oss på den här tråkiga bröllopsfesten.
Det är för Georges skull.
- Vi ses i morgon. - Stanna här. Vi är tillbaka om en timme.
Jag behöver prata med dig om det här.
- Väntar du här? - Okej.
Sitt ner. Du ser dödstrött ut. Ät något.
- Ha det bra. - Vi ses snart.
Okej.
Hej Bill, hur är det med flickorna? Och annars?
Dr Sneiderman? Sa du var jag var? Jag vill inte prata med honom.
Ring mig här om du får problem.
Jag kommer hem om några timmar.
Okej.
- Vad var det? - Kom det hemifrån?
Carly?
Gode God. Carly.
Hon har förstört vårt hem.
Nej, inte hon. Du såg det också.
Hon kan inte ha gjort det här själv.
Vi såg det med våra egna ögon. Vi såg det båda två, George.
- Såg du det? - Ja, vi såg det. Vi såg.
- Ni såg det? - Förlåt mig, Carly.
Jag skulle aldrig ha sänt dig till kliniken.
- Såg du? - Jag är så hemskt ledsen.
- Förlåt mig. - Du såg det.
Du såg det!
OCKULT/ASTROLOGI
Carla? Se här.
Det osannolikas omöjlighet.
- Psykiskt självförsvar. - Fantastiskt.
Jag ska kolla psykologiavdelningen.
Och Rogers McGibbon?
Inget bra fall. Bevisen är så tvetydiga.
Klassiskt sett stämmer allt.
Kalla drag, det luktar, objekt i rörelse utan synbar orsak.
Och en uppenbarelse.
Men de rörliga objekten och uppenbarelsen
sammanfaller dock inte tidsmässigt.
Ursäkta mig.
Ursäkta. Det gör de.
I mitt fall.
I ditt fall?
Allt bröts loss och skakade. Sängen, väggarna.
Som en jordbävning?
Nej, det var starkare än en jordbävning.
Jag försökte komma ut, försökte få ut barnen.
Jag ropade på Bill och dörren slog igen. Det var förfärligt.
- Var är Billy nu? - I garaget. Prata med honom om...
- Slog dörren igen sådär? - Hårdare än så.
Och badrummet, där... Den attacken vet ni om.
Det var den här dörren som satt fast. Jag försökte men kunde inte komma ut.
Den satt fast den natten.
Ja.
Flickornas rum. De sover nu, jag vill inte väcka dem.
- Sov de under attacken? - Ja de...
sover tungt.
- Ja. - En av de bra sakerna med barn.
Vardagsrummet. Här var det som blixten slog ner i Billy.
- Han bröt handleden... - En elektrisk urladdning?
- Som ett blixtnedslag... - Genom luften?
Var det som...?
Ni tror mig inte, eller hur?
Fru Moran, vi vill mycket gärna tro på er.
Vi vill bara att det skall gå rätt till.
- Kaffe? - Ja tack.
Gärna.
- Gode Gud, känner du lukten? - Jesus.
Det är vidrigt.
Ser ni?
Jag ljög inte.
Fru Moran, jag tror att vi ska
sätta upp utrustningen vi har med oss.
- Ja. - Visst.
Joe!
Gene, vi sticker.
Fru Moran, mår ni bra?
Fru Moran?
- Gene, nu drar vi. - Var inte rädd.
Han är svag.
Han är svag!
- Han når oss inte! - Gene, kameran!
Jag kan inte tro det.
Han kan inte nå oss.
Dö, din jävel!
Dö!
Du kan inte nå oss!
Dö!
Han dog.
Han kan inte skada mig längre. Inte när ni är här.
Tack, gode Gud.
- Såg du? Fick du det? - Jag tror det.
Tack!
- Jag ska hämta barnen. - Vi behöver en joddetektor...
Vakna allihop. Det är en underbar dag.
En underbar dag.
Är det inte en vacker dag idag? Kom här.
Elektriciteten i bostaden? Kan vara en felkoppling, en strömläcka.
Hon talade till det som om det fanns. Som om hon kände det.
- Och det var inte en hallucination? - Hur fotograferar man en sådan?
Det ser ut som elektrisk urladdning.
Och avgreningen här?
Kan inte det här vara ett huvud? Och en axel?
Vi anser detta fotografi vara bevis nog, Dr Cooley.
Jag vet inte.
Det tar lång tid innan man kan hitta något hållbart.
Ni måste följa upp varje spår.
Och lukten? Skakningarna? Klassiska symptom på en poltergeist.
Eller en död katt och en jordbävning.
Jag vet inte vad ni tror er ha upptäckt men ni leker med elden.
Var snäll börja i den här världen och rör er utåt.
Då behöver vi mer utrustning.
Kanske får ni det när tiden är inne.
- Hon gick hos en psykiater? - Just det.
- Jag skulle vilja höra diagnosen. - Praktiken låg här i närheten.
Jo, vi gör vårt bästa.
Vi har mycket folk här nu.
Vi installerar allt, ser om vi får utslag.
Röntgenutrustning också. Vi sätter upp ledningar...
Ursäkta, jag söker Carla Moran.
- Är ni här för att observera fenomenet? - Observera fenomenet?
Phil Sneiderman, psykiater. Carla är min patient.
Gene Kraft från psykologifakulteten.
Hur står det till? Vilken avdelning? Klinisk? Dr Morris?
- Nej. Parapsykologi. Dr Cooley. - Kan jag få tejpen, Gene?
- Visst. - Vad håller ni på med?
Vi försöker säkra fenomenets bevisföring.
Ni har väl tittat under sängarna och i garderoberna?
Vi kollar allt. Men tack för tipset.
Vi har redan intressanta elformationer - orsakat av ett okänt väsen.
Ett okänt väsen? Ursäkta, men
om ni vill böja skedar på TV, varsågod.
Kvinnan är min patient. Det här hjälper inte.
Tack för din professionella åsikt, Dr...
- Sneiderman. - Sneiderman.
- Var är Carla? - Bakom huset.
Det tror jag inte. Du har inte varit här då det hänt.
Carla?
- Hej. - Hej.
Du har en del gäster, ser jag.
Du kom inte igår. Jag var orolig.
Det var ju omtänksamt.
- Du ser ut att må bra. - Jag har sällan mått bättre, doktorn.
Jaså?
Kan vi sätta oss ner och prata?
Ja.
Jag förstår att du inte kom tillbaka. Jag tog i för hårt.
Försök förstå mig rätt. Jag mår utmärkt nu.
Jag har inga mer attacker. Jag behöver inte träffa dig längre.
Minns du boken jag visade dig? Med drakarna?
- De letar efter samma sak. Fantasier. - De har foton.
Carla, vad tror du om en överenskommelse?
Fortsätt gå hos mig. Du kan behålla dina vetenskaparvänner också.
- Varför då? - Det är som att gå hos två olika doktorer,
av två olika skolor, säg en benspecialist och en blodspecialist.
- Helst inte. - Varför? Vad har du att förlora?
Jag trodde på dig. Det vet du.
Jag behövde tro. Men varje gång du kom upp med något nytt blev det värre.
Jag tröttnade på att allt skulle försvinna
så fort vi fann problemet inom mig.
Men problemet finns inom dig.
Nu tror jag du ska gå.
- Billy? - Vad är det?
Gör mig en tjänst? Låtsas inte nästa gång.
Nästa gång din mor ser något och vill att du bekräftar det.
Det försvårar insikten om att det är ett påhitt.
- Min brutna arm var ingen fantasi. - Det går säkert att förklara logiskt.
Och bryr du dig om din mamma låtsas du inte mera.
Jag bryr mig om mamma. Och jag varken ljuger eller låtsas.
Vet du varför hon inte kommer?
Några idioter tror på spökhistorien. Huset ser inte klokt ut.
De bevakar visitationerna. Ledningar och detektorer överallt.
- Kallar det ett okänt väsen. - Vad?
Från en fakultet här. Parapsykologi.
En Dr Cooley.
Elizabeth Cooley. Parapsykologi. Skuggpsykology.
- Hur blir vi av med dem? - Inte blir det lätt.
Och de är inte gårdfarihandlare. De är nog en sorts akademiker.
Skitsnack. De är farliga. De stödjer hennes påhitt.
När de är avklarade kommer hon också vara färdig. Eller värre.
Du kan inte göra mycket. Varken lagligt eller medicinskt sett.
Det är hennes liv, hus och påhitt.
Man kan inte ingripa förrän hon begår brott av mentala skäl.
Kom igen.
Visa dig, ditt fega kräk.
Du är inte så modig nu när jag har folk på min sida.
Är det allt du kan?
Några futtiga ljus? Vi vill inte ha fyrverkeri, vi väntar bara på dig!
Visa dig, för helvete!
Begränsar omgivningen dig?
Kan du visa dig för oss?
Du vill inte visa dig.
Du vågar inte visa dig. Du är en djävul från helvetet och rädd.
Du kommer att vänta tills jag är ensam?
Då vågar du dig fram för att skada mig och mina barn.
Visa dig.
Joe, tänd ljuset.
- Såg ni det? - Ja, fru Moran. Vi såg det.
Tack. Ursäkta oss.
- Är det över? - På ett tag.
Mår du bra?
Bra. Jag ska lägga mig nu.
- Okej. - God natt.
- Vi ses. Ursäkta mig. - God natt, Billy.
Tack. Vi åker snart.
- Vad gör ni två uppe? - Är allt bra?
- Vi hörde dig, mamma. - Allt blir bra, ska ni se.
- Nå? - Jag har aldrig sett något liknande.
Tror du det var både masshypnos
och masshallucination?
Jag har alltid trott att det finns flera olika livsplan
som alla är separata och skilda åt.
Och vi människor existerar bara på ett enda plan.
Har en annan sorts intelligensform nu nått vårt livsplan
och kan upplevas i vår verklighet?
- Hur ska vi bevisa det? - Vi måste isolera den.
Vi måste locka den till oss och förstå hur vi kan kontrollera den.
- God natt, fru Moran. Tack. - God natt, fru Moran.
Vi planerar redan nästa steg. Tack.
- Du har bandet? - Ja.
- Jerry. - Hej, sötnos.
Ursäkta mig.
- Hur är det? - Varför ringde du inte?
Jag ringde men kände aldrig någon som svarade. Vad står på?
De är från universitetet.
Universitetet?
Jag saknade dig. Se hur jag darrar.
Jag tror vi behöver en drink.
Det här är ett gott vin.
- Drick du. Jag tror inte jag ska ha. - Du behöver ett glas.
Vi firar ju att jag kommit hem.
Så vad händer här?
De försöker hjälpa till.
- Hjälpa till med vad? - Med mig.
Nu förstår jag inte.
Jag har varit sjuk, Jerry.
Sjuk? Hur då, sjuk?
Jag har haft besök... om nätterna.
- Mardrömmar? - Ja.
De liknar mardrömmar.
De du såg i huset är psykologer, läkare.
Deras teori är att något i huset orsakar mina sömnproblem
och de försöker fixa det.
För att vara läkare såg en del rätt unga ut.
- Du är galen. - Det handlar inte om att vara galen.
- Jo, du är galen. - Okej då.
Ingen vettig människa bjuder in studenter när de inte kan sova.
- Gå till doktorn eller ta sömntabletter. - Det här är ingen vanlig studentfest.
Jag vill bara ha en vanlig förklaring. Jag vet ju inte vad det är som är fel.
- Tala till mig som en vanlig människa. - Förlåt.
Berätta bara vad det är som händer.
Jag vet kanske inte skillnaden på vad som händer
och det som jag tror händer.
Jag vet att det började då du for.
Och det är inte en anklagelse, men det var då det började.
Vad var det som började?
Alltså.
Jag var...
Jag blev antastad. Det pågår inte längre, så var inte orolig.
Antastad? Av vem?
Ingen.
Ingen man kan se i alla fall.
Gud, det låter inte klokt. Och det var som en hemsk mardröm.
Jag vet inte hur jag ska kunna förklara det utan att låta komplett galen.
- Det låter komplett galet. - Älskling.
Ett litet tag där var jag faktiskt orolig.
Jag trodde du blivit antastad på riktigt.
Kära du.
Jag vet varför du inte kan sova. Men jag är hos dig nu.
Jag lovar att alla de här mardrömmarna eller vad de nu är
aldrig kommer störa dig igen.
Jag stannar hos dig nu. Inga fler resor.
Inga fler one-night stands.
Från och med i natt intill evig tid.
Nu går vi till sängs.
Kan vi sova hos dig?
Du vet att jag är hos dig nu. När jag är här händer ingenting farligt.
Tror du mig?
Jag har en present.
Vad är det här?
Se efter.
Den är så vacker.
- Äkta silke. - Känns underbart.
Ta på den så jag får se på dig.
Vi firar att jag kommit hem, vet du.
Älskling, jag har tänkt på en sak...
Hjälp mig, snälla. Hjälp.
Hjälp mig.
Sluta.
- Sluta. Släpp henne. - Hjälp mig.
Sluta! Sluta!
Satans kräk!
Ditt äckel! Satans kräk!
Hon kommer klara sig.
Hon är fortfarande lite skakig så stanna inte för länge.
Gå nu, hon vill träffa er.
Runt hörnet och första till höger.
Men stanna inte för länge.
Hon kommer klara sig, det var bara en liten hjärnskakning.
Tack gode Gud för det, doktorn.
Gå du in och träffa henne. Hon vill säkert se dig.
Jag kan inte vara i närheten av henne.
- Jag klarar inte av det som pågår därinne. - Vad menar du? Hon behöver dig nu.
Jag älskade henne.
Jag skulle gifta mig med henne.
- Hade klarat av vilken sjukdom som helst. - Det är en sjukdom.
- Nej. - Det är bara en sjukdom, Jerry.
Hör på vad jag säger. Det finns bara i hennes huvud. Det var ingen där.
- Det fanns ingen där. - Det fanns det visst.
- Jag menar det. Jag lovar. - Okej då.
Jag såg honom inte med mina ögon men jag såg att någon var där. Jag såg...
Någon höll henne och tryckte sig mot henne.
Jag såg att någon rörde hennes bröst.
Hennes bröst blev klämda av fingrar som var osynliga.
- Ursäkta. - Ingen fara.
- Vad gör ni här? - Hälsar på en vän.
- Jag måste gå. - Nej, gå inte.
- Hon behöver dig verkligen nu. - Jag måste faktiskt gå.
Jerry...
- Se på mig. - Tack för att du ringde, Billy.
- Kom nu. - Nej, jag vill stanna med mamma.
Kom, vi måste gå.
Vi får prata sen, mamma.
Mår ni bra, fru Moran?
- Jag kommer tillbaka. - Vi skulle aldrig ha lämnat huset.
Det kanske låter fel, men vi bryr oss verkligen om dig.
Vi har en idé som kan hjälpa.
Vi ska försöka isolera och immobilisera väsendet.
Men vi behöver din medverkan. Du måste stå helt på vår sida.
Vad vi tänker göra har ingen försökt förut.
Vi lovar vara så försiktiga vi kan.
Jag gör vad som helst... för att bli av med honom.
Jerry var hennes kontakt med verkligheten. De där två måste bort.
Och vad ska jag göra åt det?
Tala med rektorn. Han kanske kan ordna med avstängning.
Förstår du vad du ber mig om?
Det kan ta en månad och det kan blir svårt.
Allt för Carla Morans skull?
Någon måste ta hand om henne.
Det har inte med dig att göra, varken yrkesmässigt eller personligt.
En nyskuren ros.
Det här är en bägare flytande helium.
Minus 280 grader Celsius. Det kallaste ämnet i världen.
Fryser man något vid denna temperatur faller det i bitar vid minsta beröring.
Vi försöker undersöka om väsendet har en definitiv massa.
Om så är fallet måste vi kunna frysa ner det,
bevisa att det finns på ett kroppsligt plan och inte bara som psykisk projektion...
- Det kommer fungera. - ..det är en fristående energiform
från ett annat verklighetsplan som hitintills aldrig isolerats.
Här är hon.
Fru Moran.
Låt mig ta din väska.
Trevligt att se er. Vi vill alla börja experimentet så snart som möjligt.
- Välkommen. - Fru Moran?
Vi ses sen.
Fick du ordnat något för barnen?
- De stannar hos en vän. - Bra.
Låt mig visa er ert nya hus.
Det är tämligen spartanskt
men förhoppningsvis är det trivsamt nog.
- Och nästan som hemma. - Se upp i trappan.
Alla har jobbat på att försöka återskapa ert hem.
- Färgskalan är annorlunda. - Och det finns andra skillnader.
Inga lysknappar. Vi måste kontrollera elektriciteten.
Här är barnens rum.
Sängarna står fel.
Det spelar ingen roll.
Säkerhetskameran gör att huset saknar tak.
Förutom i badrummet. Här finns tak men inte rinnande vatten.
Allt vatten ni behöver får ni av oss. Det där är en kemisk toalett.
- Känner ni igen er? - Det är mycket likt.
Byt inte om härinne.
Kamerorna ser dig. Och Gene, vid kontrollpanelen.
Vi fick en del problem med köket.
Ingen gas, bara kokplatta. Och ni har ett välfyllt kylskåp.
Som att campa.
Fru Moran? Jag vill visa er något.
Det liknar ert hus, eller hur? Vardagsrummet. Era egna böcker.
Stå här med mig.
Fru Moran, här är skyddsavdelningen vi talade om.
Två lager hetsvetsat dubbelglas med vakuum emellan.
Inget helium aktiveras förrän ni är i säkerhet.
Ber vi er gå till säkerhetsavdelningen,
måste ni komma hit så snabbt som möjligt.
Sen sköter vi resten.
Dags att sätta igång.
Försök känna er som hemma.
Men ni är aldrig ensam. Och behöver ni något så fråga bara.
Jag är inte rädd.
Kan ni fånga honom är jag inte rädd.
Och vart är du på väg?
- Är det här Cooleys experiment? - Ja.
Medicinska institutet. Sneiderman.
Varsågod och gå in, doktorn.
Jag skulle vilja tala med dig, i enrum.
Finns det någonstans vi kan gå?
Där vi kan tala privat?
I badrummet.
De har organiserat det här ordentligt.
En normal miljö, dit han kan tänka sig komma.
Är det vad de säger?
- Det gör de. - Tror du på det?
Ja.
De är lurendrejare, Carla. Du är bara en försökskanin.
Vet du att det finns tankar med helium utanför?
Och vad flytande helium kan göra?
- Visst. - Är det säkert det?
Att stoppa all molekylrörelse
paralysera atomer och orsaka förruttnelse?
- Visst. - Visst?
Vad menar du?
Jag menar att jag hellre dör än fortsätter leva det liv jag levt nu.
- Förstår du det? - Ja, det kan jag förstå.
Jag förstår också att jag bryr mig väldigt mycket om dig.
Väldigt mycket. Och i ditt hjärta vet jag att
du vet skillnaden på verklighet och fantasi.
Carla, se på mig.
Vår tanke och intelligens är det som skiljer oss från andra arter.
Jag bryr mig om dig. Carla, stäng inte av dig nu.
Det är viktigt att du behåller kontakten med en person som bryr sig.
- Jag förstår inte vad du säger. - Då ska jag tala klarspråk.
Du och jag kan ha kontakt.
Jag vill inte ha den kontakten.
Okej.
Vänta lite.
Jag vill prata med dig.
Du ger aldrig upp, gör du det?
Stick härifrån. Och håll dig härifrån.
Lyssna på mig, Buck Rogers.
- Om du och din kumpan skadar henne... - Konstapeln.
...hamnar du inför rätta och får leta efter dina spöken i finkan.
Den här typen är avstängd från området.
- Uppfattat. - Mehan?
Dem kan du kanske lura, men inte mig. Vänta bara, jag ska allt sätta dit er.
- Det ska jag framföra. - Kom nu.
Ja, sir.
Fru Moran, det är dags för nattsimulering.
Nu tar vi kräket.
Lugn nu, Gene.
Och be en bön.
Dr Sneiderman är här. Han påstår att Cooley använder livsfarliga ämnen.
Flytande helium och Gud vet vad.
Lugn nu, Frank. Jag ville bara höra om du var informerad.
Jag vet att beslutet ligger hos dig.
Jag förstår mig inte på honom längre.
Behöver vi verkligen hans tillstånd?
Du har mycket att lära dig om universitetsregler.
Jag bryr mig inte om några regler.
- Vart ska du? - Befria henne från galningarna.
- Och om hon själv kontrollerar glaset? - Det är för farligt.
Hallå där!
- Hallå! Vad gör du? - Carla.
- Hallå, sa jag! - Carla?
Carla! Carla, kom nu. Vi ska ut härifrån.
Nej. Släpp mig.
- Ta bort honom. - Lugna dig.
Ingen behöver komma till skada här.
Släpp honom, konstapeln. Vad vill ni nu, doktorn?
- Jag vill få ut henne härifrån. - Kommer inte på fråga.
Om ni vill bevittna experimentet kan ni gå upp i båset. Vi har inga hemligheter här.
Jag ber om ursäkt, fru Moran. Allting kommer ordna sig.
- Jag vill inte att någon blir skadad. - Bara lugn.
Han stannar i båset hos oss.
Vila nu. Det behöver du.
Okej.
Weber.
Okej, Elizabeth. Ingen fara. Jag hämtar honom.
FLYTANDE HELIUM
Däruppe, doktorn.
Tack.
- Står dörren öppen? - Han är här.
Fru Moran till säkerhetsavdelningen.
Till säkerhetsavdelningen.
Ingen panik, fru Moran. Det här är akutskedet.
- Ingen kompressor än. - Jag har inte rört den.
- Vad pratar du om? - Något har gått snett.
- Vad händer? - Vet inte.
Okej.
Okej, din usling.
Jag har slutat fly nu.
Gör vad du vill.
Ta tid på dig, vännen.
Ingen brådska. Jag behöver vila.
Jag är så trött på att vara rädd.
Det är faktiskt ingen fara.
Du kan göra vad du vill med mig.
Tortera mig, döda mig, vad du vill.
Men du får mig inte.
Du kan inte röra mig.
Du kommer inte åt mig.
Carla!
Vi fick honom. Han är fast.
Gode Gud.
Carla?
Vi tappade honom.
Vi fick ingenting.
Det stämmer inte riktigt.
Vi fick visst något.
Ett vittne.
Eller hur?
- Vad? - Du såg det, eller hur?
Något. Jag såg något.
Men... jag vet inte.
Det kunde ha varit vad som helst.
Du är otrolig.
Välkommen hem, min fitta.
Mamma!
Carla, hur hann du hit?
Filmen ni just sett är baserad på
en verklig händelse
som ägde rum i Los Angeles, Kalifornien, oktober 1976.
Forskare anser fallet vara ett av de mest
spektakulära inom parapsykologisk forskning.
Verklighetens Carla Moran och hennes barn bor numera i Texas.
Attackernas frekvens och intensitet har minskat... men fortsätter.
Översatt av Visiontext: Maud Larsson
SWEDISH