CE NU NE UCIDE NE FACE MAI PUTERNICI
Între vremea când oceanul a înghițit Atlantida
și ridicarea fiilor lui Aryus
a fost o eră de neînchipuit.
Și, în această eră, a trăit Conan,
menit să poate coroana cu nestemate a Aquiloniei
pe fruntea sa îngândurată.
Doar eu, cronicarul său, vă pot spune această poveste.
Vreau să vă povestesc despre zilele
aventurilor neînfricate.
Focul și vântul vin din văzduh,
de la zeii văzduhului, dar Crom este zeul tău.
Crom locuiește în pământ.
Odată, Conan, în pământ trăiau uriași.
Și, în întunericul haosului,
l-au păcălit pe Crom și au furat de la el secretul oțelului.
Crom s-a înfuriat și pământul s-a zguduit.
Focul și vântul i-au lovit pe uriași și le-au aruncat trupurile în apă.
Dar, în mânia lor, zeii au uitat de secretul oțelului
și l-au lăsat pe câmpul de bătălie.
Lar noi, cei care l-am găsit,
nu suntem decât oameni.
Nu suntem zei. Nu suntem uriași.
Suntem doar oameni.
Secretul oțelului a purtat întotdeauna cu el un mister.
Tu trebuie să-l înveți, micule Conan. Trebuie să-i înveți disciplina.
Pentru că nu poți avea încredere în nimeni pe această lume.
Nici un bărbat, nici o femeie, nici un animal.
Dar în ea poți avea încredere.
Ucideți-l pe acela!
Tu. Omoară-l!
Cenușa a fost amestecată cu pământul
și sângele a devenit una cu zăpadă.
Cine știe pentru ce au venit?
Arme de oțel sau vieți omenești?
Nu s-a știut niciodată, pentru că șeful lor a plecat spre sud,
în timp ce copiii au fost duși către nord, cu Vanirii.
Nimeni nu avea să știe că poporul stăpânului meu a existat vreodată.
Povestea lui a fost o poveste a durerii.
Stai aici.
Stai aici!
Nu-i mai păsa.
Viața și moartea
erau tot una.
Voia doar ca mulțimea să-l întâmpine
cu urlete de poftă și furie.
Începuse să-și dea seama de valoarea lui.
Era important.
Cu timpul, victoriile sale au devenit nenumărate.
A fost dus în Est,
o mare onoare, unde maeștrii războiului
l-au învățat cele mai ascunse secrete.
L-au învățat arta scrisului și a citirii,
poezia lui Chitai, filozofia lui Sung.
Și a cunoscut plăcerile femeilor
când a fost împerecheat cu cele mai frumoase.
Dar a rămas întotdeauna disciplină de oțel.
Mi-e teamă că fiii mei nu mă vor înțelege niciodată.
Am învins din nou!
Asta e foarte bine.
Dar care e cel mai bun lucru în viată?
Stepa întinsă.
Un cal sprinten.
Șoimi pe brațul tău. Și vântul suflându-ți prin păr.
Greșești! Conan, care e cel mai bun lucru?
Să-ți zdrobești dușmanii, să-i vezi duși în sclavie
și să auzi tânguirea femeilor lor.
Asta e bine.
Du-te. Du-te. Ești liber.
Du-te.
S-a spus că stăpânul meu era ca un animal sălbatic
care fusese ținut prea mult captiv.
Poate. Dar, orice ar fi fost, libertatea,
un vis pe care nu și-l mai amintea, era acum a lui.
Crom.
Găsești căldură și foc.
Vrei să te încălzești la focul meu?
Ni s-a spus că vei veni.
De la nord, un om de o mare putere.
Un cuceritor.
Un om care, într-o zi, va fi rege prin propriile forțe.
Care va zdrobi șerpii pământului...
Șerpii? Ai spus șerpi?
Ce cauți?
Un blazon.
Un simbol.
Poate pe un scut.
Doi șerpi alăturați.
Sunt față în față,
dar sunt unul singur.
Cu un soare și o lună dedesubt.
Un soare negru și o lună neagră.
Da.
Ai de plătit un preț, barbarule.
Zamora.
Răscrucea lumii.
Vei găsi
ceea ce cauți
la Zamora!
Crom!
Hrană.
Hrană!
Nu am mâncat de zile întregi.
Și cine spune că vei mânca?
Dă-mi mâncare, ca să am putere când vin lupii.
Lasă-mă să mor nu de foame,
ci în luptă.
Cine ești tu?
Sunt Subotai, hoț și arcaș.
Sunt hyrkanian, din marele trib Kerlait.
Ce cauți aici?
Sunt hrană pentru lupi.
Căror zei te rogi tu?
Mă rog Celor Patru Vânturi.
Dar tu?
Lui Crom.
Dar rareori mă rog la el. Nu mă ascultă.
Atunci ce fel de zeu este?
E așa cum am spus întotdeauna.
E puternic. Dacă mor, va trebui să mă înfățișez lui
și el mă va întreba: care e secretul oțelului?
Dacă nu știu, mă va alungă și va râde de mine.
Acesta e Crom, puternic, pe muntele său.
Zeul meu este mai mare.
Crom râde de Cele Patru Vânturi de pe muntele său.
Zeul meu este mai puternic.
El este cerul cel veșnic.
Crom trăiește sub el.
Civilizație, veche și rea. Ai mai văzut așa ceva?
Nu. Să nu mai pierdem vremea.
- E bun. - Nu știm de când e acolo.
Ce putoare!
Întotdeauna pute așa? Cum intră vântul pe aici?
Și doi șerpi
față în față, deasupra unui soare negru? Un blazon magnific.
Singurii șerpi pe care îi știu sunt ai lui Set, din turnurile blestemate.
S-au răspândit în toate orașele.
Acum doi ani, era un cult al șerpilor. Acum sunt peste tot.
Sunt înșelători. Ucid oamenii în puterea nopții.
Eu nu știu nimic.
Lotus negru. Stygian. Cel mai bun.
Ar fi bine să nu fie Haga.
Aș vinde Haga unui ucigaș ca tine?
- Un bănuț ca să te apăr de rău. - Eu sunt rău.
Sunt toate niște stricate.
E deja mort.
Îți vine să crezi?
Ești prea mare ca să fii hoț.
Vino. Să părăsim locul acesta.
Căutați șerpi? Viețuiesc în Turnul Șarpelui.
Se spune că au bogății fără număr și cel mai mare giuvaier din lume,
Ochiul Șarpelui.
Mestecă încet. E bun.
- Nu ești santinelă. - Nici voi nu sunteți.
Suntem hoți, ca și tine.
- Am venit să urcăm în turn. - Nici măcar n-aveți frânghie.
Doi proști care râd în fața morții.
Știți ce orori sunt dincolo de zidul ăla?
Nu.
Atunci luați-o voi înainte.
- Ce pute în halul ăsta? - Vrei să trăiești veșnic?
Acela e marele preot. Doar Thulsa Doom e mai mare ca el.
Se spune că Thulsa Doom are 1.000 de ani.
Văd eu ce e aici. Voi uitați-vă dedesubt.
Ucideți-i!
Vreți să trăiți veșnic?
S-au dedat la toate plăcerile și distracțiile.
Bogăția poate fi minunată.
Dar succesul pune la încercare curajul omului
la fel de mult ca și cel mai puternic adversar.
Au fost duși în castelul regelui Osric, uzurpatorul.
Odată, un om al nordului, puternic precum stăpânul meu,
dar acum, bătrân și bețiv.
Aceștia sunt hoții de care ai întrebat, sire.
Credeam că sunt trei.
Tovarășul nostru a murit în grădină. L-au mâncat leii.
L-au mâncat leii?
L-au mâncat leii!
Știți ce ați făcut?
Rexor însuși a venit aici și m-a amenințat pe mine, regele.
Câtă îndrăzneală! Ce nesăbuință! Câtă insolență! Câtă aroganță!
Vă respect.
Thulsa Doom. Ani de zile m-a înfuriat acest semizeu.
Șerpi în frumosul meu oraș.
La vest, Nemedia, Aquilonia. La sud, Koth, Stygia.
Șerpi! Peste tot, aceste turnuri ale răului.
Doar voi ați ținut piept santinelelor lor. Și ce sunteți voi?
Hoți!
Vedeți asta?
L se spune Colții Șarpelui.
Și acesta a fost înfipt în inima unui tată
chiar de către fiul său.
Și propria mea fiică a căzut sub vraja lui Thulsa Doom.
Oare are și ea în mână un astfel de pumnal, pentru mine?
Îl urmează ca o sclavă,
căutând adevărul din sufletul ei,
de parcă eu nu i l-aș fi putut oferi.
Chiar acum, fiica mea călătorește spre est,
spre Thulsa Doom și Muntele Puterii sale.
Va fi a lui!
Furați-mi fiica înapoi! Luați tot ce puteți duce.
Mai e mult. Mult mai mult. Destul cât să deveniți și voi regi.
Vine o vreme, hoțule, când nestematele nu mai sclipesc,
când aurul își pierde strălucirea,
când sala tronului devine o închisoare
și tot ce mai rămâne este dragostea unui tată pentru copilul său.
Să ardă în focul iadului Thulsa Doom. E rău.
Un vrăjitor care poate chema demonii.
Singura menire a celor care îl urmează e să moară în slujba sa.
Și sunt mii.
Se spune că acest Munte al Puterii, unde trăiește el, este impenetrabil.
Am vorbit cu Subotai și este de acord.
Să luăm ce avem cât timp suntem în viață.
N-am avut niciodată atât de mult.
Toată viața am fost singură.
De multe ori am privit moartea în față și nimeni n-a știut.
Mă uitam în corturile altora, în întunericul și frigul nopții
și vedeam siluete care se țineau în brațe.
Dar întotdeauna treceam mai departe.
Tu și cu mine avem căldură.
Căldura e atât de greu de găsit pe această lume.
Te rog, lasă pe altcineva să treacă mai departe în noapte.
Să apucăm lumea de beregată și să luăm ce ne dorim.
Copiii pierzaniei. Copiii lui Doom.
I-au arătat stăpânului meu drumul către Muntele Puterii.
I-au spus să-și arunce sabia și să se întoarcă la pământ.
E destul timp pentru pământ când ești pus în mormânt.
Odată, aici au trăit mari oameni. Uriași, zei.
Odată, cu mult timp în urmă.
Acolo l-am cunoscut pe stăpânul meu.
Nu a fost o întâmplare.
Așa cum nu este nici faptul că vă spun această poveste.
Hei!
Fii atent, sunt vrăjitor.
Acest loc este păzit de zei puternici și de spiritele regilor.
Fă-mi rău și va trebui să-i ucizi pe cei morți.
Poți să chemi demoni?
Da! Te voi lovi.
Voi chema demoni mai feroce decât toți cei din iad!
Movilele sunt aici din vremea Titanilor.
În ele sunt înmormântați regi, mari regi.
Odată, domeniile străluceau ca soarele pe marea bătută de vânt.
Acolo nu arde focul. Nici un foc.
De-aia trăiesc aici, unde bate vântul.
Îți plac locurile acestea?
Le cânt, în nopțile în care vor.
Le cânt povești despre bătălii, despre eroi,
vrăjitoare și femei.
Nimeni nu mă deranjează aici.
Nici măcar Thulsa Doom.
Aici cresc flori?
Flori?
Flori.
Nu ești pelerin, nu-i așa?
Unge-mi sabia și hrănește-mi calul.
Ai mai călărit vreuna până acum?
Nu!
Războinicule, pentru ce sunt florile?
Pentru o fată.
- Unde te duci, frate? - Mi-e teamă.
Teamă să te dezgolești? De ce?
Ești atât de mare și bine făcut. Ar trebui să fii mândru de trupul tău.
Cum poți să atingi vidul fără să-ți cunoști propriul trup?
Putem vorbi acolo, unde nu ne văd ceilalți?
Da, frate. Sigur că da.
Mi-e teamă și sunt timid.
Asta e haina ta preoțească?
Da, este tot ce am.
Bun.
Nici n-o să ai nevoie de altceva.
Ce vezi?
Infinitul.
Bine.
Te văd.
Te-am urmărit.
De 1.000 de ani te urmăresc.
Cine dintre voi se mai teme încă de moarte?
Cine nu vrea să stea fată în față cu vidul?
Necredinciosule!
Vreau să vorbesc cu tine.
Unde este Ochiul Șarpelui?
Rexor spune că i l-ai dat unei fete.
Probabil pentru o simplă noapte de plăcere?
Ce pierdere.
Oamenii nu înțeleg ce fac.
Ai intrat în casa mea, ai furat ce este al meu,
mi-ai ucis servitorii și animalele preferate.
Asta mă întristează cel mai mult.
Mi-ai ucis șarpele.
Thorgrim e distrus de durere.
A crescut șarpele acela din clipa în care s-a născut.
Tu mi-ai ucis mama. Mi-ai ucis tatăl. Mi-ai ucis poporul!
Ai luat sabia tatălui meu.
Trebuie să fi fost pe când eram tânăr.
A fost o vreme, băiete, când căutam oțel.
Când oțelul însemna mai mult pentru mine decât aurul sau nestematele.
Secretul oțelului.
Știi care e, nu-i așa, băiete?
Să-ți spun? Măcar atât să fac pentru tine.
Oțelul nu e puternic, băiete. Carnea e mai puternică.
Privește în jurul tău.
Acolo, pe stânci.
Fata aceea frumoasă.
Vino la mine, copilă.
Asta e forța, băiete.
Asta e putere.
Forța și puterea cărnii.
Ce e oțelul în comparație cu mâna care-l mânuiește?
Forța corpului tău,
dorința din inima ta. Eu ți le-am dat.
Ce risipă.
Să te gândești la asta pe Copacul Plângerii.
Crucificați-l!
Mi-a spus că ești vrăjitor.
Îți datorează ceva zeii?
Există pericole, dar văd că nu-ți pasă de ele.
- Spiritele de aici cer un preț mare. - Atunci, îl voi plăti.
Bea.
În curând, poate în seara asta, vor încerca să-l ia.
- Și, dacă reușesc... - Dacă reușesc, îl vei urma.
Au plecat!
Toți zeii la un loc nu ne pot despărți.
Și dacă aș fi moartă, iar tu te-ai lupta să trăiești, m-aș întoarce
din adâncurile iadului să lupt alături de tine.
Bătrânul spune că Muntele Puterii este gol pe dinăuntru.
Thulsa Doom stă în munte.
Și ce mai spune?
Că, în spatele muntelui, este un defileu.
Sunt multe peșteri. Un hoț ar putea intra acolo, ar putea fura prințesa
și ar putea pleca înainte să i se observe lipsa fetei.
Hoții buni ar putea s-o facă, dar nu cei răzbunători.
Numai față. Pe Thulsa Doom îl ucidem altcândva.
Ne-am înțeles?
Conan?
Deci așa arată Paradisul!
Prințesa.
Prindeți-i!
Haideți!
Tu.
Ajută-l.
Pângăritorii necredincioși
se vor îneca în râuri de sânge.
Acum vor ști de ce le e frică de întuneric.
Acum vor afla de ce se tem de noapte.
Caută-i!
Vrăjitorul. L-am spus că le voi plăti zeilor prețul cerut.
Ia-mă în brațe.
Sărută-mă...
Lasă-mă să-mi dau ultima răsuflare în gura ta.
Mi-e așa de frig.
Așa de frig...
Încălzește-mă,
te rog.
Încălzește-mă,
te...
Acolo sus nu arde focul. Nici un foc.
De ce plângi?
El este Conan, Cimmerian.
El nu plânge.
Așa că plâng eu în locul lui.
O să vă ucidă. V-a văzut focurile.
Va veni după mine și vă va ucide.
Îmi amintesc zile ca asta, când tata mă ducea în pădure
și mâncam afine sălbatice.
Acum mai bine de 20 de ani.
Eram un băiețel, aveam patru sau cinci ani.
Frunzele erau atât de verzi pe atunci.
Iarba mirosea dulce în bătaia vântului de primăvară.
Aproape 20 de ani de lupte nemiloase.
N-am avut odihnă, n-am dormit ca ceilalți oameni.
Și totuși, vântul de primăvară încă bate, Subotai.
Ai simțit vreodată un astfel de vânt?
Bate și acasă la mine.
În nordul inimii oricărui om.
Nu e niciodată prea târziu, Subotai.
Nu.
Mă va îndruma înapoi aici într-o altă zi.
Într-o companie și mai proastă.
Pentru noi, nu există primăvară.
Doar vântul care miroase proaspăt înaintea furtunii.
De unde-ai luat toate astea?
De la morți.
Zeii sunt mulțumiți de tine. Vor urmări bătălia.
- Mă vor ajuta? - Nu.
Atunci spune-le să nu-mi stea în cale.
Crom,
nu m-am mai rugat la tine până acum.
Nu-mi vine.
Nimeni, nici măcar tu, nu-și va mai aminti dacă am fost buni sau răi.
De ce am luptat sau de ce am murit.
Nu.
Tot ce contează este că doi oameni au ținut piept multora.
Asta e important.
Vitejia e pe placul tău, Crom, așa că îndeplinește-mi o dorință.
Ajută-mă să mă răzbun.
Și, dacă nu mă asculți, la naiba cu tine.
- Așa se face. - Am făcut-o! Cu sulița mea!
Vrei să trăiești veșnic?
Doom!
Nu mă părăsi! Stăpâne!
Nu, nu mă ucide!
Tată!
În sfârșit, a venit vremea purificării.
A sosit ziua distrugerii.
Tot cei răi, toți cei care au ochi,
părinții voștri, conducătorii voștri.
Cei care au pretins că vă pot judeca.
Cei care au mințit
și au corupt pământul.
Vor fi purificați.
Voi, copiii mei, sunteți apa
care va spăla tot ce a fost înainte.
În mâinile voastre țineți lumina mea,
o licărire din ochii lui Set.
Această flacăra va arde întunericul
și vă va trimite arzând în paradis!
Copilul meu.
Ai venit la mine, fiul meu.
Cine e tatăl tău acum, dacă nu eu?
Cine ți-a dat voința de a trăi?
Eu sunt izvorul din care curgi tu.
Când eu nu voi mai fi,
va fi ca și cum tu nu ai existat.
Ce va fi lumea ta fără mine?
Fiul meu.
Așa a adus-o Conan pe nesupusa
fiică a regelui Osric înapoi acasă.
Și, nemaiavând treburi acolo,
el și tovarășii săi au căutat aventura în Vest.
În multe bătălii a luptat Conan.
Onoarea și teama au fost adăugate numelui său.
Și, cu timpul, a devenit rege
prin propriile sale forțe.
Și această poveste va fi spusă.