NORRÖVER I DELSTATEN NEW YORK 27 NOVEMBER
Du är jättestark. - Det här är sista semestern jag åker på med dig.
Hur fick du alla dina muskler?
- Mer, mer! Sluta inte nu. - Hur långt är det kvar?
- Bara några miljoner kilometer till. - Några vad då?
Några miljoner kilometer. Här uppe ska vi stanna. Sluta inte putta.
- Mexiko nästa gång. - Hawaii är bättre.
Stopp, stopp. Där blir det bra.
- Vad tänker du göra nu? - Jag tänker försöka skaffa hjälp.
- Kom, vi har snöbollskrig! - Nej!
Pappa! Kom! Hjälp mig. pappa!
Ja. Har ni numret till en bärgare?
- Tack, Stan. - Behöver ni hjälp så säg bara till.
Mr Russell?
Pappa!
Fånga!
Mr Russell...
Du vet att den här möbeln också ska till Seattle?
- Ja, herrn. - Bra.
När det precis hade hänt var jag chockad och allt gick per automatik.
Men en dag slog det mig... Joanna och Kathy är borta.
Jag gick runt i lägenheten och sa: "De är borta." Jag var halvgalen.
Men det är mer än fyra månader sen och nu måste jag ställa krav på mig.
Du har din första lektion på måndag. Du kan möta en del kollegor i morgon.
- Blir klockan elva bra? - Ja. Tack, Robert, för allt.
Alla är glada över att du är här.
En erkänd kompositör som du.
- Säger vem? - Vi är glada att du kom.
Dämpa er, ungar. Gå ut i köket och ta några kakor.
Hur länge tänker du bo på hotellet? Vi har gott om plats här.
Nej tack, Eva. Jag ska hyra ett hus. Jag har saker som är på väg hit.
Jag behöver ett ställe att jobba på.
Jag känner en på Historiska föreningen.
De har en del gamla hus som de säkert hyr ut. Vi ska nog ordna nåt.
Mr Russell? Hej. Claire Norman.
Hoppa in så kör vi upp till huset.
- När var huset bebott senast? - För tolv år sen.
Det har ägts av Historiska föreningen de senaste tolv åren.
Så där ja.
Oj!
Det fanns planer ett tag på att göra om det till museum.
Men det är väl meningen att nån ska bo här.
- Varför har det inte varit bebott? - Jag har bara varit anställd i ett år.
De verkar inte ha ansträngt sig för att få det uthyrt.
Det kräver förstås mycket arbete.
Här står några möbler som bara står förvarade.
Ni kan välja vilka ni vill. Om det är några ni tycker om.
- Köket är här inne. - Vad krävs för att underhålla huset?
Vi har en man som ser till alla våra hus. Mr Tuttle.
Och... det här är musikrummet.
Det var därför jag tänkte att huset skulle passa er.
Flygeln lämnades kvar för att den var för besvärlig att flytta.
Den måste vara i dåligt skick.
Vilka är villkoren?
- Förlåt att jag stör komponerandet. - Ingen fara. Det är redan komponerat.
Det står en man där ute som vill leverera en vattentank.
- Lyckas du skriva nåt? - Ja, jag jobbar på andra satsen.
Samma gamla problem. Föreläsningarna kanske ger nya idéer.
Vad jag har förstått-
-så är 23 studenter anmälda-
- till den här kursen i avancerad formlära.
Vi vet att det inte regnar ute.
Och om det inte brinner i nån annan del av huset-
- så är det många här som inte har nåt bättre för sig.
Men vi kommer att veta mer efter den andra föreläsningen.
Jag är säker på att många av er känner igen det här.
- Det låter lite bättre med orkester. - Ni fick det att låta riktigt bra.
- John är en riktig skojare. - Nu går du för långt.
- Om du inte hittar tillbaka... - Skicka en skallgångskedja.
- Hej. Det här är min mamma. - Goddag, mrs Norman.
Det här är John Russell som bor i Chessmanhuset.
Ja, det är ett nöje att få träffa er, mr Russell.
- Vad tycker ni om huset? - Bra.
Det är så stort.
Hör upp! Jag vill presentera senator Joseph Carmichael och hans son...
Herregud, han tänker hålla tal igen.
En som varit republikan hela livet kommenterar en demokrat.
Ni vet hur jag avskyr att hålla tal.
Men när det gäller att samla in pengar till vår fina Symfoniorkester...
Visst var de fantastiska i kväll?
Just det.
- Jag skulle bara ta nåt att dricka. - Jag går med. - Kommer strax, mamma.
Tack.
Tack. Han sitter faktiskt i styrelsen i Historiska föreningen.
Han har blivit vår främste bidragsgivare.
- Har du funnit dig tillrätta? - Ja.
Vi har saker på vårt kontor som hör till huset. Jag ska gräva fram dem.
Jag är glad att du tog huset.
Mr Tuttle...?
Mr Tuttle?
- Ja, mr Russell? - Du skrämde mig.
Är det nån annan här? Städar mrs Rissien i dag?
- Nej, herrn. Bara jag. - Tack.
Så vackert. Musiken.
- Hejsan. - Det låter som en vaggvisa.
- Ja, det är det faktiskt. - Här är sakerna som utlovat.
Det är kopparstick som brukade hänga här i huset nånstans.
Och det här är ett gammalt restaurerat foto av husets framsida.
- Helt otroligt. - Visst är det fint?
Jag försökte ringa, men upplysningen lämnar inte ut ditt nummer än.
Vilken vacker gammal möbel. Har du renoverat den?
Nej, inte jag.
Det där var min dotter Kathys.
Jag måste iväg igen. Hoppas du tycker om kopparsticken.
- Ska du ut och rida? - Ja. Rider du?
John? Vad är det?
Jag tänkte på min dotter Kathy.
På hur mycket hon älskade hästar.
- En luftlås nånstans. - Det var för högt. För rytmiskt.
Den startar i alla fall.
Varför skulle det hända två morgnar i rad? Och prick klockan sex?
Varför håller det på i en halv minut? Jag fattar det inte.
En panna är som allt annat. Den har vanor.
Det är ett gammalt hus. Det låter om det.
Jättebra.
Vi sätter fortfarande inte synkopen.
Och, Don, du hänger för länge de fyra sista takterna.
Annars var det utmärkt.
- Hej då! - Vi ses i morgon.
HISTORISKA FÖRENINGEN
Jag undrar om nåt sånt här har hänt i huset förut.
Och i så fall vem och när och vad gjorde de åt det?
Under den tid som jag varit anställd har huset stått tomt.
Du jobbar hårt. Du har gått igenom hemska saker. Är det inte möjligt...
- Att jag hallucinerar? - Ursäkta.
Claire, din mamma är i telefonen. Ska jag säga att du är upptagen?
Jag kommer strax. - Ursäkta mig ett ögonblick, John.
- Det finns frågor om ert kontrakt. - Vad menar ni?
Huset borde inte ha hyrts ut. Miss Norman drev på hos vår jurist.
- Hon gick inte genom rätt kanaler. - Varför skulle nån invända?
Huset är inte lämpat att bo i.
Ingen har kunnat bo i det. Det vill inte ha människor.
Då har det varit problem i huset förut?
CSB JANUARI 1909
Lyssna, Claire. Det är ton för ton. Samma tempo och samma tonart.
- Vad tror du? - Jag vet inte.
Det är en häpnadsväckande slump.
Melodin var väl populär då, annars skulle den inte vara i speldosan.
Jo, men jag svär att jag inte hade hört den innan jag spelade den.
Nej, det är nåt... Det har hänt här förut. Jag är inte den förste.
Jag gick igenom papperna noga. Anda tillbaka till 1920.
- Jag hittade inget ovanligt. - Miss Huxley...
Minnie är en excentrisk tant...
Nej, hon sa att huset inte vill ha människor. Hon har fel.
Det försöker kommunicera.
Knackandet, kranarna, de trasiga rutorna. Glaset föll utåt.
Det gjordes inifrån. Allt har gjorts för att få upp mig till vindsrummet.
Jag vill se det.
Titta på boken på skrivbordet.
"CSB. 4 januari 1909"...
Det är ett litet barns handstil.
1909. Vem kan ha bott här då?
Där hittade jag speldosan på spiselkransen.
- Titta på rullstolen. - Herregud...
Den är så liten.
Vad var det här för rum?
"Arkitekten William Saracino och hans familj"-
- "köpte huset 1965 och sålde det 1967."
"Köpt av Historiska föreningen 1967 med bidrag från Carmichael-fonden."
- Är det senatorn? - Ja. Var är resten av akten?
Tidigare boende... Det står inga tidigare boende.
Det står inget här före 1920.
Minnie, vet du var Chessman House- papperna från före 1920 finns?
- Vad är det ni vill veta? - Vem som bodde där 1909.
- En man som hette Barnard. En läkare. - Hade han några barn?
En son och en dotter, tror jag. Det hände nån slags familjetragedi.
Han sålde huset 1909.
1909? Jag laddar den åt er.
Varsågoda. Skannern sitter till höger.
Då ska vi se. 9 februari. Det här är radannonser.
Ekonomisidorna.
Fastighetsannonser. Fler radannonser.
Vänta!
"Cora Barnard, sjuårig dotter till dr Walter Barnard"-
- "blev svårt skadad när hon sprang ut framför en kolkärra i går."
"Hon fördes i ilfart till sjukhuset. Tillståndet är kritiskt."
Cora Barnard - "CSB".
Där!
"Cora Steward Barnard"...
..."avled av de skador som hon ådrog sig den 15 februari."
"Hon sörjs av sina föräldrar."
"Miss Barnard ska begravas i familje- graven på Brookfield-kyrkogården."
Där är doktorn... och hans fru.
Och där är brodern Lloyd.
Den här lilla flickan, Cora, dödades på vägen.
Det var en olycka, nästan likadan som Kathys.
Vad finns det i huset, Claire? Varför försöker det kontakta mig?
- John... - Är det på grund av min dotter?
- Jag orkar inte gå igenom det igen. - John, du måste flytta därifrån.
Jag tror på allt ni sagt, mr Russell.
Ljuden, ljuset, saker som flyttas. Allt är välkänt. Fascinerande saker.
Men frågan är: Vad gör jag nu?
Jag ska berätta en sak, i förtroende.
Vi får besök av många medier, spiritister och sånt.
Och vi testar dem. 99 % är bedragare.
Men den sista procenten... Häpnadsväckande.
Ett medium?
- God kväll. - Mr Russell?
- God kväll. Min fru Leah. - Stig in. Det är till vänster.
- Kan vi släcka? - Visst.
- Går det bra att jag spelar in? - Ja, självklart.
Mr Russell, vill ni sätta er där? Så sitter jag här.
Du har drabbats av en svår förlust.
Du har förlorat din fru och ditt barn.
Närvaron i huset försöker nå dig genom den förlusten.
Närvaron är väldigt stark här.
Det är ett barn.
Ett barn som inte har ro. Som inte kan vila.
Närvaron är hos oss.
Vi känner att du är hos oss. Kan du prata med oss?
Kan du kommunicera med oss?
Kan du visa dig för oss?
Kan du tala till oss?
Vi är här för att hjälpa dig.
Vad heter du?
Kan du tala till oss?
Ja.
Vad heter du? Är du flickan Cora?
Är du barnet som dödades av kolkärran?
Nej.
Vad heter du?
Joseph.
Dog du i det här huset, Joseph?
Hur dog du?
Finns det nån här som du vill kommunicera med?
John.
Hjälp. Hjälp. Hjälp.
Hjälp. John. Hjälp!
Mr Russel, kan ni sätta er här nu?
Kan du prata med John?
Kan du berätta för oss varför du inte kan få ro?
Prata med John.
John är med oss.
Vad vill du att John ska göra?
Varför känner du ingen ro?
Varför stannar du i det här huset, Joseph?
Vad finns det i det här huset? Prata med John.
John är med oss.
Hur dog du?
Dog du i det här huset?
Varför stannar du i det här huset, Joseph?
Hur dog du?
Joseph, dog du i det här huset?
Vi är här för att hjälpa dig.
Vad heter du?
...dödades av kolkärran?
Nej.
Är du barnet som dödades av kolkärran?
Nej...
Är du barnet som dödades av kolkärran?
Nej...
Nej.
Vi är här för att hjälpa dig. Vad heter du?
Joseph...
- Vad heter du? - Joseph, ..
Joseph.
- Joseph, - Dog du i det här huset, Joseph?
Hus...
Mitt rum...
Jag kan inte gå.
Kan du berätta för oss varför du inte kan få ro?
- Min far... - Joseph, dog du i det här huset?
- Mitt rum... - Hur dog du?
Hur dog du?
Far! Far!
Brunnen. Ranch.
Sacred Heart. Min medaljong.
Far... Far, nej!
Hjälp!
Kropp. Ranch. Brunnen.
Jag heter Joseph Carmichael.
Claire? Ja...
Förlåt att jag...
Jag... Jag bara...
Kan du komma?
Kan du berätta för oss varför du inte kan få ro?
- Min far... - Joseph, dog du i det här huset?
- Mitt rum... - Hur dog du?
Far, nej...
Jag heter Joseph Carmichael.
Claire...
Jag borde inte ha ringt dig, men jag behövde nån.
Jag läste några ord på ett papper.
Jag läste "Sacred Heart".
Det fanns ett barnhem som hette Sacred Heart.
Det stängdes för många år sen.
Barnet Joseph Carmichael...
Han mördades här uppe på vinden.
Och begravdes... Sen fick en föräldralös...
Sluta, John! Flytta härifrån bara!
Miss Huxley är i telefon, senatorn. Det är tredje gången hon ringer.
Ja, ja, jag tar det.
- Hej, Minnie, hur mår du? - Tack, bra. De har läst papperna.
Ge mig hans namn igen.
John ...Russel.
Jag är glad att kunna hjälpa till, som ni vet.
Adjö.
Senatorns kampanjbiografi från 1960.
Jag hittade den på huvudbiblioteket. Har du hittat nåt?
En översikt från när man funderade på att göra om huset till museum.
Richard Carmichaels familj bodde i huset 1899-1906.
Richard var senatorns far.
Hans mor dog när han föddes år 1900.
Läs där det står om hans sjukdom.
"Sonen Joe Carmichael drabbades 3 år gammal av en slags reumatism."
Lite längre ner.
..."Beslutade att skicka Joe till Nordbach-sanatoriet i Schweiz."
"Tillsammans med sin far reste han med båt till Europa i oktober 1906."
"Han återvände inte till USA igen förrän efter första världskriget."
Förstår du hur det kan ha gått till?
Det sjuka barnet mördades av sin far och begravdes i hemlighet.
Ersättaren, en sexårig föräldralös, skickades till Europa i hans ställe.
Under pappans överinseende. Allt klaffade. Till och med kriget.
Han fick stanna i Schweiz till 1918. Han kom hem när han var 18 år.
Vem skulle veta att han inte var den riktige sonen? Han kunde ha botats.
Tror du han känner till mordet och ersättaren?
- Det vet jag inte. - Hur kan en far göra så?
Richards fru Emily Spencer var dotter till HT Spencer-
- som grundade Spencer-Carmichael-imperiet.
Han dog 1905 som mångmiljardär.
Hans testamente kan vara intressant. Det måste finnas en kopia i arkivet.
Jag ska även kolla upp om familjen Carmichael hade en ranch nånstans.
En ranch med en brunn.
Den här Seattle-kartan från 1908 visar var Carmichaels ranch låg.
- Här. - Vad betyder det där märket?
Enligt legenden låg det en brunn här på fastigheten.
Och på kartan från 1914, som ligger uppslagen här-
-har en stor del sålts av.
Men brunnens placering är fortfarande utsatt.
På kartan från 1928 har tomten styckats upp ytterligare.
Symbolen för brunnen har försvunnit och ett hus har byggts här.
Ranchen stod med i testamentet.
Den var en del av Josephs arv, han var bara fem år då.
- Han ärvde i stort sett allt. - Pappa Richard då?
Förbigången. Förutom att han var sonens målsman och förmyndare.
Gubben Spencers dotter var död och han tyckte inte om sin svärson.
Richard får inga pengar men kontrollerar ändå sin son.
Och hans son är värd en förmögenhet.
Om inte sonen dör innan han fyllt 21.
Då går hela dödsboet till välgörenhet och Richard får ingenting.
Hans son var sjuk och sängliggande och kunde inte ens gå.
Han måste ha bestämt sig för att inte ta en risk med pojken.
Pengarna var för frestande.
- Vad tänker du berätta för henne? - Om brunnen under huset och liket.
- Och medaljongen med namnet? - Nej, inget om Carmichael.
- Hon kommer tro att du är galen. - Du kan intyga att jag inte är det.
God kväll, mrs Grey. John Russell. Det här är miss Norman.
Mr Russell, jag hade inte lyssnat på er i två minuter.
Jag hade inte släppt in er. Men ni sa nåt på telefon...
Ni sa att er... seans hölls för tre nätter sen. Inte sant?
För tre kvällar sen, i måndags natt-
- vaknade min dotter Linda skrikande precis efter midnatt.
Hon hade drömt en mardröm. Hon var hysterisk och hulkade.
Jag har aldrig sett henne sån. Hon har drömt mardrömmar förut, men inte...
Hon sa att hon hade sett en pojke.
Väldigt liten, väldigt smal, nästan dvärgliknande.
Och han försökte ta sig upp genom golvet.
Och han stirrade på henne hela tiden.
Här, mitt i rummet.
Hon har inte varit här inne sen dess. Hon sover hos mig.
- Det vi vill är... - Ni vill riva ut rummet.
Jag har ert telefonnummer. Jag måste få fundera på det.
Linda!
Linda! Vad är det som händer?
De gräver fortfarande. Men de har hittat brunnen.
- Har ni hittat nåt? - Nej, inte än.
Det här är Tony, mrs Greys son. - Miss Norman.
Ge mig ficklampan. Jag tror att jag har hittat nåt.
Vad är det?
- Det är en hand. - Va?
- Det är en hand. - Jag ringer polisen.
- Inget mer? - Det ser inte så ut.
- Tror ni det kan finnas mer där nere? - Nej.
Biträdande coronern sa att skelettet kan ha legat där i 50 år.
- Vet ni vem barnet var? - Nej, egentligen inte.
- Vad betyder "egentligen inte"? - Nej.
Jag vill förhöra alla. - Har ni nånstans att övernatta?
Ja, det har vi ordnat.
- Du borde ha berättat för dem. - Den måste finnas där.
- Utan medaljongen finns inga bevis. - Du har bandet.
Band kan manipuleras. Såg du hans min?
Det var ju uppenbart att du undanhöll nåt.
- Det är sent. Vi hörs i morgon. - Kör försiktigt.
Vad har hänt?
"St Paul-kyrkan, 8 september, 1900."
"Joseph Patrick Carmichael." Så den låg där?
Den låg där.
Du måste visa den för polisen. Det är vårt enda bevis.
De såg inte när jag hittade den. Varför skulle de tro mig?
Du kan inte bara ignorera dem.
Polisen bryr sig inte om ett 70 år gammalt fall.
- Det är ett olöst mord. - Jag måste ta tag i det själv.
Jag måste träffa Carmichael.
- Han tar inte emot dig. - Jo då.
Senatorn!
- Jag måste prata med honom.
Jag heter John Russell. Jag bor i ert hus.
Titta här, senatorn! - Jag vill visa honom den. Släpp!
Senatorn! Titta på medaljongen. Ert namn står på den.
- Har ni honom? - Den begravdes med liket.
En liten pojke. Senatorn! Polisen vet allt.
- Vem var det? Nån knäppgök? - Ingen aning. Strunta i det nu.
Dale, kontakta polishuset via radio.
Prata med intendent DeWitt. Be honom ringa mig i Spokane.
På det här numret.
Ditt jävla as.
Vad är det du vill?
Vad vill du att jag ska göra?!
Jag har gjort allt jag kan göra!
Jag kan inte göra mer.
Mr Russell? Jag är polisintendent DeWitt.
- Jag vill prata med er. - Visst, kom in.
Vilket hus.
- Ni är musiker och kompositör? - Ja.
- Undervisar ni på universitetet? - Ja.
- Var det här ni hade... seansen? - Vad ville ni prata med mig om?
Ni var på Boeing-flygfältet i morse. Ni ställde till med en scen.
Ropade och skrek och betedde er som en dåre.
Inspektör Durban sa att ni gjorde konstiga saker i går också.
Ni grävde upp ett skelett som nån spökröst sagt låg där. Stämmer det?
Men Durban sa att ni inte visste vems skelettet var.
Verkar det då inte lite märkligt-
- att ni rusar över flygfältet i morse och anklagar senator Carmichael?
Senator Carmichael som har tjänat vår delstat i 36 år-
- och som inte ger efter för utpressning.
Utpressning? Vad menar ni?
Ni miste nyligen er fru och er dotter. Det blev kanske för mycket för er.
Ni behöver kanske hjälp.
- Jag vill att ni går nu. - Vi kan ordna så att ni får det.
- Förstår ni vad jag säger? - Ut och det nu!
Ni har nåt som är senatorns. Han vill ha den.
En liten guldmedaljong. Arvegods. Han har tappat den.
Han tror att ni har den.
Jag vet inte vad ni pratar om.
Förlåt att jag tränger mig på så här, men jag är så jäkla arg. I morse...
- Det här är polisintendent DeWitt. - Är ni... miss Norman?
Ja.
Ge mig den nu, annars vänder vi upp och ner på huset om en timme.
Vänder upp och ner på huset? Vad händer här?
Jag är här då.
Som ni vill.
- Vad var det om? - Carmichael tror han blir utpressad.
De har sagt upp ditt hyreskontrakt och tvingat mig att säga upp mig.
Utan förklaring. Ingenting, bara ut.
Jag ska träffa styrelseordföranden. Jag ska se vad jag kan få veta.
Jag ringer och berättar sen.
Ja? Ja, Claire.
Jag körde förbi och kände igen bilen.
Jag vet inte hur det kunde hända. Här finns inga andra bilar.
Den ligger upp och ner.
Det är mannen som var hemma hos dig. DeWitt. Han är död!
Carmichael. Några meddelanden?
Ja, intendent DeWitt. Vad sa han?
Va?
- Herregud. - Vad då?
Vem?
Russell?
Okej... Ge mig numret.
- John Russell. - Senatorn väntar.
- Fortfarande upptaget? - Ja.
- Vart ska du? - Jag är strax tillbaka.
Vad fan är det ni vill?
Det måste ni ha ett hum om. Annars hade jag inte blivit insläppt.
Jag är upptagen. Fatta er kort.
Huset på Chessman Park... Er familj bodde där till 1906.
Det har haft en historia med märkliga händelser.
Det finns något i huset. En manifestation av nåt slag.
I eftermiddags kom DeWitt på besök, förmodligen skickad av er.
Så ni måste veta vad som har hänt.
Störningarna, seansen, skelettet som hittades i brunnen.
Jag försökte prata med er på flygfältet. Jag visade er den här.
DeWitt sa att ni hade tappat den.
Jag hittade den i graven där ett barn låg begravt.
Det finns ingen logisk förklaring till det jag tänker säga nu.
Pojken var svårt handikappad.
Jag tror att han mördades i ett vindsrum i det där huset.
Jag...
Jag har sett vad som hände.
Och jag tror att det var Richard Carmichael, er far-
- som mördade pojken, hans biologiske son Joseph Carmichael.
Sen kom en ersättare från Sacred Heart-barnhemmet.
Pojken togs till Europa och botades mirakulöst-
- och återvände för att ärva ett imperium.
Den bortbytingen var ni.
- Jaha... Är det er historia? - Kalla det vad ni vill.
- Hur mycket? - Herregud...!
- Vad vill ni har för er fars? - Det här är inte utpressning.
Jag har ofta mött parasiter som ni.
Ni hittar på en historia som är så otrolig...
Sanningen skrämmer er, va? Det är sant. Det ska inte begravas.
- Inget av det här är ert. - Försvinn med era smutsiga lögner!
Ni har anat oråd hela livet. Ni är inte Joseph Carmichael.
Ni fick ärva efter den grymmaste mordformen: mord för egen vinning.
Min far var ingen mördare!
Ingen i världen kan säga det!
Min far var en stor man. Han var en kärleksfull man.
Och så kommer ni hit och anklagar honom för...
...ett mord.
Fan ta er!
Jag låter er inte smutskasta honom.
De här dokumenten finns i stadsarkivet.
Det här är en bandinspelning från seansen. Det finns ingen kopia.
Ta det, jag har gjort mitt nu.
Jag beklagar.
Russell...
Om jag får veta att ni har andats ett enda ord om det här till nån-
- så kommer ni att önska att ni aldrig hade fötts.
- Vad skrek ni om? - Ingenting. Gå!
Lämna mig ifred!
John? Jag försökte ringa...
John?
Det är inte mitt namn.
John? Var är du?
John, vad gör du?
John?
John? Snälla du. Jag vill inte komma upp dit.
Claire...
John?
Jag ropade på dig. Jag trodde att det var du.
Jag trodde att du var här. Jag ropade på dig om och om igen.
Så ja. Okej. Vänta på mig i bilen.
Nej, du går inte in igen! Nej, snälla! Nej!
Claire, sätt dig i bilen. Jag kommer strax.
Joseph! Nej!
Far... far!
Min medaljong. Min medaljong.
Far!
Min medaljong, min medaljong.
John!
Far...
Nej. Hjälp!
Subrip: TomTen