JAKTEN EFTER GULDSKATTEN
Kom igen, ta dem!
Hallå!
Kolla vad jag har med mig.
Man kan inte säga att Casey Brown inte betalar för sig, va?
Vänta ett slag, det finns mer.
Kom tillbaka hit!
Släpp mig. Jag är minderårig.
Du måste bete dig, okej? Annars slår jag dig blå.
Era kryp! Era eländiga kryp!
-Sålde du ut mig till snuten, va? -Håll käften!
Tja, det här är hon.
Hallå.
Följ med.
-Titta, jag packade hennes saker. -Hon kommer inte behöva dem.
Tja, de gör ingen nytta hos mig.
Kryp.
Du kan inte hålla mig för något.
Jag har alibi.
Jag var med tre andra och kollade på TV när det hände.
Stor snubbe.
Du tror inte att jag kan bryta mig ut från ungdomsanstalten, va?
Tror du inte jag kan det?
Jag kan bryta mig ut när jag vill, hajar du?
När jag vill. Japp.
Hallå, lyssna, var inte så hård mot mig.
Jag menar, jag är ren. Jag har aldrig gjort något sådant här
i mitt liv.
Ut.
Det här är ingen ungdomsanstalt.
Vänta på mig.
Så, det är ett hotell. Och nu då?
-Nu tar du ett bad. -Varför då?
För att jag sa det, därför.
Knackar ingen på det här stället?
Vem är den här skojaren?
Märkena är precis som du beskrev dem.
Ja.
Var fick du de ärren?
Rudolph Valentino slog mig för att jag inte ville gifta mig.
Det är sista gången du driver med mig.
Så, var kommer ärren ifrån?
Jag minns inte.
Fortsätt du bara med att inte minnas.
Sätt på dig dessa.
Utmärkt jobb, herr Jenkins. Jag är mycket nöjd.
-Bra. Något annat, herr Bundage? -Nej. Nej.
-En klänning? -Sätt på dig den.
-Du får skicka mig en faktura. -Herr Bundage,
vår överenskommelse var betalning vid leverans.
Så sant, så sant.
Och Harry Bundage står alltid vid sitt ord.
Jag skriver en check åt dig.
"Casey Brown, inga föräldrar, inget minne av ett hem.
"Förmodad ålder: 14. Karaktär, stridslysten.
"Fyra gånger dömd till ungdomsvårdsanstalt.
"En gång dömd till kriminalvårdsanstalt", åh, kära nån.
Japp, okej, så du vet vem jag är. Vem är du då?
Mitt namn är Harry Bundage. Jag jobbar med finans.
Investeringar. Att klubba igenom affärer.
Jag är en affärsman.
-Du är en skojare. -Va?
En skojare.
En bedragare. Jag kan känna lukten på en mils avstånd.
Var nu försiktig, så inte din nos hamnar där dina öron borde vara!
Du har rätt, min kära, såklart.
Jag känner igen en möjlighet när jag ser en.
Och du, min flicka, är min möjlighet, och jag är din.
Möjlighet för vadå?
Möjligheten att bli den ärbara Margaret...
Den fjärde markisinnan, St. Edmund av Candleshoe.
Det där är du igen, vid tre års ålder, sittande i din mammas knä.
Tagen just innan din far förde bort dig.
Vad tror de hände med henne, modern?
Hon dog ett år efter att den lilla flickan försvann.
Det där är mormor i bakgrunden.
FRÄMMANDE MAN TAR KIDNAPPAT BARN TILL USA OCH FÖRSVINNER
Kidnappningen stod på löpsedeln i veckor.
Och det där är från en LA-tidning för nästan tio år sedan.
Bilolycka dödar grevinnas man
-Det var det. -Vad tror de hände?
JAKTEN PÅ BARNET Ingen kropp fanns - polis förbryllad
Hon kan ha överlevt olyckan.
Kanske blev hon chockad efteråt och är inte sig lik.
Eller så kan hennes far ha lämnat henne någonstans
och hon fanns aldrig med i bilen.
Hur som helst, hon hittades aldrig.
-Och det är där jag kommer in, eller hur? -Exakt.
Du är den perfekta dubbelgångaren.
Åldern är densamma, ärren är likadana.
Och med det jag har planerat...
kommer du kunna lura självaste St. Peter.
Låter perfekt,
-men jag har några frågor. -Givetvis.
-Kaffe? -Nej, tack.
-Okej. Fråga nummer ett. -Ja.
Du måste få ut något av det, inte sant, Harry?
Det finns möjligheter till det, ja.
Okej, fråga nummer två. Vad får jag ut av det?
Du? En resa till Europa, lyxhotell.
Jetplan till det fjärran blå.
Ja, okej, okej. Vad får jag ut i rena pengar?
Lita på Harry Bundage, min kära. Jag kommer ta hand om dig.
Det är det jag är rädd för. Nej.
Antingen har vi ett avtal i förväg eller inget avtal alls.
Vad menar du med "inget avtal alls"?
Antingen har vi ett avtal, eller så hittar du en annan dubbelgångare
för den fjärde markisinnan av vad han nu hette.
Jag gillar din stil.
Ren stöld, jag säger då det.
Okej.
Vad för sorts avtal tänker du dig?
-En tredjedel av kalaset. -En tredjedel?
-Din smutsiga lilla gatunge! -Kom ihåg, Harry, du gillar min stil.
En tredjedel.
-Jag ger dig fem procent. -Tjugo.
Tio. Färre utgifter.
Okej, tio.
Och en röd Ferrari.
En röd Ferrari?
Du kan inte ens ta körkort.
Du får Ferrarin och jag körkortet.
Avgjort.
Vad är vårt nästa steg?
Vårt nästa steg,
är att komma ifrån staden kvickt innan Jenkins försöker lösa in checken.
Buckingham palace.
Englands kungars och drottningars hem.
Den kungliga flaggan är hissad.
Det betyder att drottningen måste vara i huset.
Gud välsigne henne.
Jaså? Jag får väl slå henne en signal.
Clara!
Åh, Harry. Är du tillbaka då?
Ser ut som det.
Det är hon.
Det är den rätta.
Hejsan, raring. Hur mår du då? Okej, då?
Det verkar som om vi har en mogen en här.
Du föddes inte igår, eller hur?
Nå, Clara, vad tycker du?
Kommer hon funka som den lilla tjejen, Margaret?
Hon hade då övertygat mig.
-Vad är det där? -"Det där" är min kusin.
Fröken Clara Grimsworthy.
Tidigare anställd på Candleshoe.
Och hon har alla svar.
Jaså? På vad då?
På frågorna du har ställt.
Här, Clara. Hämta det.
Nu så. Har du någonsin varit på skattjakt?
Nej, jag antar att du inte har det, inte med din depraverade barndom.
Jag är inte depraverad. Jag är kriminell.
Det är skillnad, vet du.
Tja, en skattjakt är det vi ska ge oss in i.
Men det är ingen barnlek, det är på riktigt.
Och det här...
det är vår "Sesam, öppna dig."
Ett ihopknycklat papper?
Hör på, fröken Smartsson.
Det där hopknycklade pappret, som du kallar det,
råkar vara den sista önskan och testamentet,
förmodat försvunnet,
tillhörande kapten Joshua St. Edmund,
markis av Candleshoe.
Slå dig nu ner och lyssna.
Ponera att jag skulle säga att kapten Joshua var pirat.
"Kapare" kallades de, när de var adliga.
Och den här enarmade banditen, han var en av de bästa.
Han tog så mycket byte att en maharadja hade blivit grön av avund!
Och han gömde det någonstans i Candleshoe.
-Bara det att ingen hittade det. -Och en dag,
-så kommer jag dit... -Vem berättar storyn, Clara?
Så en dag kommer Clara dit.
Hon polerar sängstolpen i kapten Joshuas gamla rum,
hon hittar en liten hemlig dörr, och bakom den,
finns det här.
-Och sen, när hon får sparken... -Jag sa upp mig.
När hon sa upp sig...
tar hon med sig testamentet. Och hon tar det till kära kusinen Harry.
Hur vet du att det är på riktigt?
Kolla på det här.
En spansk dublon.
Bara för att det ska vattnas lite i munnen.
Hur mycket är den värd?
Fyra tusen dollar.
-Hallå... -Japp.
Och det finns tusentals.
Säger han var han gömde guldet i testamentet?
Inte direkt.
Den gamle skurken ger inte bort nånting gratis.
Istället för att berätta var han gömde guldet,
är allt han gör att ge oss en första ledtråd.
Japp, och det är därför vi vill ha någon inne i Candleshoe.
Fri att följa upp de andra ledtrådarna, en efter en.
Och denne någon... är du.
Japp, förutsett att vi kan övertyga den gamla damen
att jag är hennes borttappade vad-hon-nu-heter.
Vi ska allt övertyga henne.
När vi är klara med dig, tjejen,
kommer du tänka som den henne, och känna dig som henne
och bete dig som henne.
Det kommer inte bara vara den gamla damen som tror att du är hennes barnbarn...
du kommer tro det själv.
Spela melodin, Clara.
-Hör du det? -Vad är det?
Det, min flicka,
är din biljett till Candleshoe.
Njure och lever, det kan du inte äta.
Du gillar heller inte spenat,
kål och kokt fisk.
Vem gör det?
Du gillar däremot banan,
mörbakelser och rispudding.
-Rispudding? -Du avgudar det.
Och du kan inte äta jordgubbar.
De gör dig dålig på en gång.
Check.
"Kära fru St. Edmund, jag skriver till Er i ett personligt, tillika hemligt, ärende.
"Nyligen befann jag mig i Los Angeles...!
"Du hade två gosedjur och du kallade dem
"Teddy och Piggy-wig."
Jag tror jag spyr.
"Teddy and Piggy-wig."
Och din mors favoritdoft var syren.
"Jag väntar Ert svar.
"Högaktningsfullt,
"Harold W. Bundage.
"Väpnare."
"Kära fru St. Edmund...
-Käre herr Bundage... -"Jag skriver till Er...
...ni är inte den förste att påstå sig ha hittat mitt barnbarn.
Och jag vågar påstå att Ni inte blir den siste.
Hur som helst: Om ni behagar medföra barnet till Candleshoe nästa tisdag,
skall jag med glädje träffa henne.
Och verka inte för ivrig.
Låt de bara flöda fritt, alla saker som du minns.
Det känns som om du har sett den gamla damen förr, huset känns bekant.
Och sen, chockera dem med det hemliga gömstället.
Visst, Harry.
Så fort du har kommit på plats börjar du leta
efter den andra ledtråden på en gång.
-Minns du den första? -Japp.
"För soluppgångens student, finns en skatt bland böcker."
Jag sa åt dig att memorera den!
"För soluppgångens student, finns en skatt bland böcker,"
-okej? -Precis.
Som jag förstår det, betyder det att den andra ledtråden finns någonstans
-i biblioteket. -Japp, men var i biblioteket?
Din dumma lilla jänta, om jag visste var,
skulle jag väl inte skicka dig att leta efter den?
Du måste helt enkelt gå igenom varje bok tills du hittar den.
-Låtsas att du älskar att läsa. -Vem, jag?
Där är det, Candleshoe.
Vilken kåk.
Och kom ihåg: Du gillar banan, mörbakelser och rispudding.
Japp, och jag hatar lever och spenat och kokt fisk. Slappna av, Harry.
-Ja, ja. -Slappna av.
Harry... Harold W. Bundage,
för att träffa fru St. Edmund, per tidsbokat möte.
Ja. Hennes nåd väntar er, min herre.
Er hatt, min herre.
Om ni väntar här ett ögonblick, ska jag berätta för hennes nåd
att ni har anlänt.
Där är han.
Självaste Kapten Joshua St. Edmund.
Han trodde allt att han var klok, med sitt guld och sina ledtrådar.
Men han visste inte att han skulle stöta på Harry Bundage.
Vi får se vem som vinner över vem, du eller jag.
Om ni följer med mig, kan hennes nåd ta emot er nu.
Var väldigt försiktig med golvet. Efter 400 år av polerande
är det en smula halt.
Ni borde ha en varningsskylt.
Ja, min herre, tack. Jag ska föreslå det till hennes nåd.
Herr Bundage, ers nåd.
-Hur står det till, herr Bundage? -Förträffligt, tror jag säkert.
-Detta är fröken Brown, Casey Brown. -Hej.
Hur står det till?
-Vill ni inte sätta er? -Tack.
Tack så mycket.
Wow, vilken trevlig lya du har här.
-Hur många rum? -Jag har inte räknat dem.
Kan du servera lite te tack, Priory?
-Lite te, herr Bundage? -Ja, gärna.
Kära Lady St. Edmund.
Hur föredrar ni det?
Mjölk, tack, och två pyttesmå sockerbitar.
Två pyttesmå sockerbitar.
Fröken Brown?
Har du en körsbärscola?
Jag är rädd att vi inte har det, ers nåd. Kanske ett glas lemonad?
Japp, okej, lemonad blir bra.
Nå, herr Bundage?
Tja, ers nåd, jag är en privatdetektiv.
Jag fick i uppdrag att spåra en femtonårig flicka,
som hade rymt hemifrån till Los Angeles.
Och lite av en slump kom jag över mappen för denna lilla flicka.
Hon har ett ärr i pannan och ett annat på axeln.
Vad jag förstår skadade ert barnbarn sitt huvud
när hon föll av en ponny och rev upp sin axel på taggtråd.
Tack.
Så ni tog med henne till mig, och jag undrar varför.
Det finns ingen hittelön, vet ni.
Det vore mig hittelön nog, ers nåd,
att veta att jag har återgett er ert förlorade barnbarn.
Ja.
Nu, mitt barn, låt mig få se på dig.
-Era glasögon, ers nåd. -Tack, Priory.
Jag har det som kallas för dålig syn.
Är något på tok?
Nej, nej, allt är bra.
Några jordgubbar, fröken?
Japp, älskar dem, men jag kan inte äta dem.
Jag får utslag överallt. Det har jag alltid fått.
Jag tar gärna en sådan där kaka, däremot.
Hur vore det med lite mörbakelse?
Är det vad det är?
Tja, aldrig ätit någon, men man ska ju inte dö nyfiken, va?
Herr Bundage sa att du var 4 år gammal när du hittades.
Minns du dina föräldrar?
Nä. Hallå, det här var schyssta grejer.
Vad är det där, Priory?
Jag ber om ursäkt, ers nåd. Jag tänkte att eftersom
fröken Brown inte kan äta jordgubbar, kanske hon ville ha lite pear conde.
-Det där liknar ju rispudding. -Det är det, fröken.
Hallå, kan man tänka sig? Jag älskar det här.
Inte ens på barnhemmet kunde jag få nog.
Alla andra ungar hatade det.
-Har du en sked? -Självklart, fröken.
Priory?
Vi skulle nog behöva lite mer tevatten.
Självfallet, ers nåd.
Ursäkta mig ett ögonblick.
-Priory? -Ja, ers nåd?
-Ät upp den. -Jag kan inte. Jag har fått tillräckligt.
Jordgubbar? Mörbakelse?
Rispudding?
Det var rätt hänsynslöst av dig, Priory.
Ni har rätt, ers nåd. Mycket hänsynslöst.
Vi låter saker och ting ha sin gång. Inte sant, Priory?
-Delikat. -Mer te, herr Bundage?
Nej, tack, ers nåd. Jag är rätt nöjd.
Varför så intresserad av min öppna spis?
Jag vet inte, jag tror att jag måste ha sett
en likadan någonstans förut. Förutom
att den jag såg hade ett... ett slags hål i sig.
-Ett hål? -Ja, jag brukade gömma saker i det.
Det måste ha varit i nån film jag sett, eller nån TV-serie.
Hör på... Jag måste säga detta.
Du verkar vara en riktigt trevlig gammal dam och så,
men jag är inte ditt barnbarn.
-Vad får dig att säga det? -Jag vet inte. Jag bara vet.
Jag menar, jag har aldrig någonsin sett dig förut.
Okej, sanningen är, att den här killen kom till mig
och han sa att han trodde att jag var den lilla tjejen,
du vet, den som försvann.
Och han sa att han skulle ta med mig till England för att träffa dig.
Så jag tänkte, varför inte?
Du vet, jag får åka flygplan, bo på lyxhotell.
Jag menar, vad har jag att förlora?
Men det är allt.
Jag förstår.
Japp, jag är ledsen om jag gjorde dig nere eller nåt.
Antar att vi borde sticka, va?
Jag är hemskt ledsen, ers nåd, jag...
Jag var verkligen övertygad om...
Och tack för lemonaden och rispuddingen, va.
Ses.
Adjö.
Det där gjorde du med flit.
Ditt ruttna lilla avskum.
Du kastade medvetet bort allt åt pipsvängen.
Priory?
Finns det en lös sten i den öppna spisen?
En lös sten, ers nåd? Det tror jag inte.
Så märkligt.
-Lugna dig, Harry. Slappna av. -Lugn? Slappna av.
När jag tänker på pengarna jag spenderat. Biljetterna, middagarna.
Och det jag betalade till blodsugaren Jenkins!
Du gav honom en fejkcheck. Förmodligen lurade du hotellet också.
-Vänta bara tills vi kommer hem. -Harry.
Herr Bundage? Herr Bundage? Herr Bundage?
-Vad är det? -Herr Bundage,
hennes nåd undrar om ni vill komma in igen för ett ögonblick?
Ni och den unga damen?
Självklart, så gärna.
Så, sedan ni gått, undersökte vi den öppna spisen.
-Där fanns en lös sten. -Du skojar.
Och det låg något gömt i hålet bakom den.
Känner du igen denna?
Den där lådan?
Nej, det tror jag inte.
Titta noga, kära du. Är du säker på att du aldrig har sett den?
Det är väldigt viktigt.
Nej.
Fast...
Jag förstår inte.
Å, kära nån. Åh, kära nån.
Välkommen till Candleshoe.
-Det gjorde hon inte! -Det gjorde hon, ta mig fasiken!
"Om ni vore så snäll, herr Bundage,
"att åka in till staden och återkomma med barnets saker,
"skulle jag vara oerhört tacksam."
Hon lät henne inte ens åka.
Hon lät henne inte ens komma tillbaka och hämta sina jäkla kläder!
Harry! Harry!
Clara...
vi är inne.
Vi är inne!
Kom in.
Jag lade undan dessa, men de hör hit nu.
Teddy and Piggy-wig.
Varför kallade jag dem det? Teddy och Piggy-wig?
Det var vad du kallade dem när du var liten.
Du skämtar.
Om bara...
Ja?
Jag vet inte, det känns bara...
som om de borde lukta syrener.
Det var din mors favoritdoft.
-Godnatt, kära du. -Japp, godnatt.
Sov sött.
Japp.
Matsal, stora hallen.
Vardagsrum, bibliotek.
Du måste helt enkelt gå igenom alla böcker tills du hittar den.
Här måste finnas en miljon böcker.
DÄR DET FINNS EN VILJA FINNS DET EN VÄG
LITE KUNSKAP ÄR ETT FARLIGT TING
SÖK OCH DU SKALL FINNA
Hej. Vem är du?
Jag är Cluny.
Du missade din frukost.
Herr Priory sände mig att hitta dig.
Check.
-Här är hon. -Hej.
Godmorgon, fröken Margaret. Hur vore det med lite frukost?
Bobby, gå och hämta en färsk kruka med marmelad.
Kom och träffa resten av familjen, fröken Margaret.
Hör här, om du inte har något emot det, så är mitt namn Casey, okej?
Om ni föredrar det. Cluny har ni redan träffat.
-Japp, det stämmer, jag mötte Cluny. -Här borta...
vid smörkärnan har vi Peter.
-Hej. -Hej, välkommen till Candleshoe.
Det här är Anna.
Hallå! Fånga, någon.
Snyggt fångat!
Den akrobatiske medlemmen i familjen är Bobby.
-Hur vore det med frukost? -Nej, det här räcker.
-Säkert? -Definitivt.
Anna, ge henne ett glas mjölk.
Kom igen, Bobby, hjälp mig med separatorn.
När du är klar med det där, kan du hjälpa oss bädda sängarna, okej?
Du måste skoja.
Margaret? Margaret, min kära?
-Ers nåd! -Hon kommer väl inte in hit?
-Jag hoppas inte det. -Casey, gå och se efter vad hon vill.
Hej.
-Där är du ju. God morgon. -Ropade du på mig?
Ja, det gjorde jag faktiskt.
Jag undrade om du ville ta en liten promenad med mig.
Typiskt. Priory!
-Där är ni ju, mina kära. -Godmorgon, mormor.
Godmorgon.
-Hej, mormor. -Anna.
Jag ser at ni har träffat er nya vän?
Ja, mormor, i köket.
Anna, kan du gå upp och hitta Priory åt mig, tack?
Ja, mormor.
Mormor, nu när ditt riktiga barnbarn är här,
betyder det att vi kommer att skickas iväg?
Herrejösses!
Om jag gjorde det,
vem skulle jag då glida upp- och nerför salstrapporna med?
Utmärkt.
-Ja, ers nåd? -Priory, jag verkar ha förlagt
mina glasögon igen.
Kan du hålla utkik efter dem?
-Självklart, ers nåd. -Och Priory, hämta lite torrt bröd.
Jag tar med fröken Margaret på en promenad runt Candleshoe.
-Varsågod, ers nåd. -Priory?
Ers nåd?
Var är de färska rosorna jag beställde till hallbordet?
Ja, jag är ledsen för det, ers nåd. Det... Det är herr Gipping.
Han är på sitt tjuraktiga humör igen. Han släpper inte in mig i trädgården.
Jaså, gör han inte?
Det är inte hans trädgård, det är min trädgård.
Och det ska jag säga honom, genast.
Ers nåd, han dricker te just nu.
-Herregud. Kom, snabbt! -Hallå, vad är det som händer?
-Berätta inte för henne. -Hon måste veta.
-Inte nu. Kom igen. -Berätta vad då?
Det här stället är galet.
Gipping, var är du?
Gipping!
Där är du.
Gipping? Jag skulle vilja prata med dig.
Gipping, när jag beställer rosor, förväntar jag mig att få rosor.
Är det uppfattat?
Självklart, när ni ger order. Jag bryr mig inte ett dugg.
-Blommorna kommer först. -Jaså, det gör de?
Du brukade vara en bra, nöjsam trädgårdsmästare.
Men under de senaste åren har du blivit väldigt tröttsam
och vresig.
Så det är på den vägen, va? Vresig är jag, minsann?
Om jag hade vetat att det ställdes till med fest för att mörda min karaktär,
hade jag tvättat händerna och gjort mig söndagsfin.
Gipping, vi diskuterar rosor.
Kan inte anständigt folk få arbeta
utan att utsättas för förolämpningar?
Du gör en höna av en fjäder.
Herr Gipping.
Ni är en gnällig gammal dam, och jag tar hand om mina rosor som jag vill.
Dina rosor! Nåväl,
ska du ha den attityden, kan du se dig om efter ett annat arbete.
Priory! Priory!
Kors.
Fort. Hjälp.
Ta stövlarna, ta stövlarna.
Priory?
Ja, ers nåd?
Jag har avskedat Gipping.
Han ska ha packat och försvunnit före kvällen.
Jag förstår. Och ni kan inte tänka er
att omvärdera saken, antar jag?
Verkligen inte! Han var så näsvis.
Det är bara så han är, ers nåd.
Och det vore väldigt svårt för mig att ersätta honom.
-Vore det? -Väldigt svårt.
Och jag skulle se till att han skulle lämna färska rosor
i hallen varje morgon.
Skulle du?
Nåväl...
Kanske jag skulle ge honom en chans till.
Men du kan gott säga honom att denna är den sista.
Ers nåd.
Ers nåd, det torra brödet.
Tack, Priory.
Margaret, min kära, jag är så ledsen att du har fått vänta.
-Det är okej för mig. Verkligen. -Bra.
Jag ska säga dig vad jag tror.
Jag tror inte att hon är mer släkting till mormor än...
än brevbäraren.
Hon är här av en anledning.
Och det är upp till oss att ta reda på vilken.
De där barnen i huset, är de släkt med dig?
Nej, inte egentligen.
De var på ett barnhem precis utanför vår by.
Där var så hemskt trångt och jag har så mycket plats här.
Så de gick med på att låta dem bo här.
På något sätt har vi blivit en familj.
-Underbart, inte sant? -Japp.
Har aldrig sett något liknande.
Vad finns därborta?
Det är gränsen till Candleshoe.
Jag antar att dina upplevelser av familjeliv inte har varit de bästa.
Vilket familjeliv?
Jag ska säga dig, det enda jag minns av familjeliv är ingenting.
Noll.
Från en fosterfamilj till en annan.
Jag menar, vem bryr sig egentligen om ett barn som man tar in
bara för välfärdspengar och matkuponger?
Jag menar, vem bryr sig egentligen?
Det är en skumraskaffär, precis som allt annat.
Hela världen är en skumraskaffär.
Det var det första jag någonsin lärde mig.
Gå upp ur sängen på morgonen med nävarna uppe, vet du?
Har du dem uppe, är första slaget ditt.
Jag förstår.
Japp, tja...
Kanske gör du det och kanske inte.
Men du kan inte gå genom livet ensam.
Jag är inte ensam. Jag har mig själv.
Hör här, om man inte ger något,
behöver man inte oroa sig för att inte få något tillbaka.
"För soluppgångens student,
"finns en skatt bland böcker,"
"För soluppgångens student, finns en skatt bland..."
Vem är det? Ja, kom in.
Det är jag. Är du vaken?
Japp, jag tror det.
-Hur kommer det sig att du inte sover? -Jag har något åt dig.
-Vad är det? -Vitlök.
-Vitlök? -Vitlök håller spöken borta.
Vitlök håller alla borta.
Tack, grabben, men jag tror inte på spöken.
Inte ens kapten Joshuas spöke?
Hans stövlar knarrar i korridoren,
i sökandet efter hans gömda skatt.
Hans svärd, som slår-slår-slår längs panelen vid varje steg.
Det är bäst att ta vitlöken.
Tack, grabben.
Jag gillar dig.
-Japp, jag gillar dig med. Så dra nu, va? -Natti.
Godnatt.
Du, grabben...
-Har alla andra gått och lagt sig? -Utom jag.
-Godnatt. -Godnatt.
Det finns nog en miljon av dem. Som en nål i en höstack.
Vad i hela friden gör ni här?
-Jag försökte hitta en bok att läsa. -I mörkret?
Kunde inte hitta lampknappen.
Ni skrämde mig. Jag trodde att ni var en inkräktare.
Jag skrämde dig?
Jag tog en genväg. Huset är fullt av hemliga gångar.
Jag kom också för att hitta en bok.
Om rörmokeri.
Är inte trädgårdsmästaren bra på rörmokeri?
Trädgårdsmästaren är inte särskilt bra på trädgårdar.
Jag förmodar att ni undrar varför...
Nå, ni kan lika gärna få veta. Ni kommer få veta snart ändå.
Det finns ingen annan personal, för vi har inte råd
att betala deras löner.
-Du skojar. -Tyvärr inte.
Tja, den gamla damen... jag menar mormor,
vet hon inte att ni är panka?
Vi är inte helt panka, bara på gränsen.
-Vi får in lite pengar från turerna. -Turerna?
Ja, vi öppnar huset för allmänheten en gång i veckan.
Och så säljer vi ägg, frukt, kakor, sylt, den sortens saker på bymarknaden.
Vanligtvis går vi med vinst.
Det här stora huset.
Det måste finnas en massa skräp ni kan sälja.
Allt av värde försvann för länge sedan.
Nästan alla tavlor är kopior.
Förutom en eller två som inte är värda någonting.
Nå, nu när ni vet alla våra hemligheter,
hoppas jag att ni håller dem för er själv.
-Varför inte? -Bra.
Det gör er verkligen till en i familjen.
-Ni letade efter en bok, inte sant? -Ja, ja.
Det gjorde jag med. Var lade jag nu Rörmokarens Hjälp?
Rörmokarens Hjälp.
Förra månaden läckte taket. Nu är det vattentanken.
-Hittade ni det ni sökte? -Nej.
Jag hittade mitt.
"Att ta hand om och underhålla t-skarvar och s-böjar."
Precis rätt läsning för läggdags.
-Godnatt. -Godnatt.
ÄRANS STIGAR LEDER INGENSTANS UTOM TILL GRAVEN
"Soluppgångens student..." Japp.
"Ärans stigar leder ingenstans utom till graven."
Det är det. Jag hittade ledtråden.
Internationella Investeringsrådgivarna AB.
-Är det du, Harry? -Va? Ja.
Det är hon!
-Hallå, är du där? -Såklart jag är, för tusan!
Var har du varit? Strunt samma. Hittade du något i biblioteket?
Ja, jag trodde du sa att allt jag behövde göra var att leta genom böcker.
Har du någonsin sett det biblioteket? Hur som helst, det fanns inte i en bok.
Slösa inte tid på att berätta var det inte fanns.
-Säg mig var det fanns! -I fönstret.
I fönstret?
Dumma lilla knäppgök. Vad menar du med att det fanns i fönstret?
Fönstret med frostat glas.
Man kunde bara se det när solen gick upp.
Det stod: "Ärans stigar leder ingenstans utom till graven."
Ärans stigar leder vart?
Till graven.
Det är en dikt av en kille som heter Thomas Gray.
Jag frågade mormor, den gamla damen. Och hon säger att det är en elegi
på en landsbygdskyrkogård. Jag ringer dig när jag får reda på mer.
Hallå? Jag är inte klar än, din lilla parvel!
Clara...
Kila iväg till stadsbiblioteket.
Och fråga dem om en snubbe vid namn Thomas Gray,
som skrev nån sorts elegi om en kyrkogård.
-Vem pratade du med i telefon? -Min börsmäklare.
Jag sa åt honom att köpa 400 andelar alakazam-salt och peppar.
Hör här, du håller på med något lurt. Jag vill veta vad det är.
Nej, hör här själv.
Om du inte håller ditt tryne borta från mina affärer,
kommer din nos hamna där dina öron borde vara.
Nå, jag måste gå.
Jag är tillbaka imorgon eftermiddag.
Mormor, du vet den där dikten av Gray, den med kyrkogården?
-Sa du att den fanns i biblioteket? -Ja, vi har ett väldigt trevligt exemplar,
signerat av författaren, tror jag.
Varsågod, min kära. Återlämna den när du är klar.
-God eftermiddag, John Henry. -God eftermiddag, ers nåd.
-Hur mår du idag? -Tackar fint, ers nåd.
-Jag är vid min bästa hälsa, kan man säga. -Och hur mår din farbror George?
Ers nåd, jag trodde inte att det var nödvändigt att besvära er,
men vi har till slut behövt mäta honom för hans överrock i trä.
-Trä... -Vi begravde honom förra veckan, ers nåd.
Det var tråkigt att höra.
Men han har varit sjuk ett tag, va?
Om ers nåd tillåter, och i en önskan att få skipa rättvisa
till alla och envar och inte prata illa om de döda, så måste jag säga
att min farbror George var ovanligt förtjust i flaskan.
Han var, skulle man kunna säga, särdeles och partiskt överförtjust.
Och det var det som avlägsnade honom från världen i slutet.
Nå, John Henry, jag hoppas att du har lärt dig en läxa av det.
-Jag, ers nåd? -För att på senare år
har du haft rykte om dig att gärna ta en droppe för mycket själv
och vara oförmögen att utföra dina sysslor.
Ja, jag förstår, nå, jag är verkligen ledsen, ers nåd.
Nu kan du köra mig till prästgården.
Vänta tills mötet är slut och kör mig sedan hem.
Som ers nåd önskar.
Jag är snart tillbaka, mina kära.
För mycket.
Kom igen nu, tillbaka till arbetet. Vi har 300 pund som vi måste ta igen.
Om ni har så ont om pengar, varför säljer ni inte den gamla skrotbilen?
För att mormor skulle hata det.
Hur som helst tillhör den inte oss. Den tillhör banken.
Herr Priory behövde låna pengar mot den för förra årets skatter.
Bobby och jag gör saker klara inför turen.
Kom, du kan hjälpa mig polera golvet i den stora salen.
-Tack, Peter. -Kom ihåg, jag sa "polera",
inte "åka skridskor på det".
Vi påbörjar syltskapandet.
Jag lämnade äpplena utanför bakdörren.
Anna, du tar ut syltburkarna och gör rent dem.
Du kan skala och kärna ur äpplena.
Du kan skala och kärna ur äpplena, lilldrottningen. Jag är upptagen.
Vänta nu ett slag, lilldrottningen.
Lyssna nu här, vem du nu är.
Du ska göra din del, precis som vi andra.
-Ska vi slå vad? -Om inte du gör din del,
blir det mer för resten av oss att göra.
Så synd.
Lyssna nu här.
Ge mig boken.
För att hålla Candleshoe igång, måste vi alla jobba.
Vi måste jobba väldigt hårt.
Och vi gör det inte för att någon tvingar oss,
utan för att vi älskar mormor.
För att vi gillar att vara här.
Och om du ska stanna här, måste du hjälpa till.
Har jag varit tydlig nog?
Japp.
Låt mig göra en sak klar, lilldrottningen.
Här är det du som är husan.
Jag är chefen.
Så du vill spela tuff, va?
-Cluny, du skulle inte gjort så. -Hon bad om det.
Sak samma, det var inte så trevligt av dig.
Gå och se vad som får kycklingarna att skränas så.
Okej, Peter.
Cluny, nej!
Bra försök.
Cluny!
Cluny, du skulle inte gjort det där.
Nej, Cluny, det skulle du inte.
Hallå! Bort från mig.
Hallå.
Det där var inte så trevligt.
Du måste skoja.
Släpp.
Sluta!
-Är du okej? -Ja.
Jag är okej.
Jag mår bra.
Ni borde skämmas över er själva, två mot en.
Ja, och vad ska mormor säga när hon får reda på detta?
Vi hade det trevligaste mötet på flera månader.
Nej, tack. Den där hemske mannen, Quartermaine,
var borta.
Han doppade fåren eller något sådant.
Vi färdigställde planerna för vår höstmarknad.
Vi diskuterade att kombinera underhållningen på julafton
i stadshuset med middag i kyrkan på juldagen.
Och sedan lovade vi att få in 100 pund över kvoten
i årets Röda Korset-insamling.
Sedan drack vi te.
Kyrkoherden berättade underhållande historier från sin ungdom i Indien.
Gipping har verkligen bättrat sig med blommorna.
Tror du att du kommer se honom denna kväll, Priory?
-Det är en distinkt möjlighet, ers nåd. -Du kan hälsa honom att jag är nöjd.
Och sedan berättade kyrkoherden en rolig historia om en elefant.
Varför låter du ditt hår hänga över ditt ansikte så, min kära?
Det täcker dina underbara ögon.
Dra det bakåt.
Dra det bakåt, Margaret.
Och vad har hänt med dig, om jag får fråga?
Vill du veta hur jag hamnade i den här röran?
Okej, jag säger vad som hände.
Jag satt i köksträdgården och läste,
höll mig för mig själv...
när Cluny kom fram till mig.
Japp, hon kom fram till mig, och...
Och hon ville att jag skulle hjälpa henne med några saker hon gjorde.
Och jag sa: "Visst, varför inte?" Så, jag gick upp för att gå med henne,
snubblade på en trädgårdsslang, slog i ögat på en kratta
och föll pladask nedför backen och ner i dammen
och kom upp täckt av liljor.
Kan jag få lite mer potatismos, tack?
Priory,
du ska säga till Gipping att vara mer försiktig i framtiden,
gällande var han lägger trädgårdsslangen.
Jag ska absolut göra det, ers nåd.
På en landskyrkogård.
KAPTEN JOSHUA ST. EDMUND MARKIS AF CANDLESHOE 1727-1779
Tyst!
Din miserabla, lurendrejare till orm.
Trodde du att du kunde hålla Harry på halster, va?
Efter allt han gjort för dig.
Jag tänkte inte hålla honom på halster.
-Jag såg kyrkan och tänkte att... -Precis.
Turligt nog gjorde jag också det.
Elegi på en landsbygdskyrkogård.
Nå, det där är hans grav, eller hur?
Japp, se på den. Se på den, ingenting.
Bara hans namn.
Och när han dog.
Kanske det är ledtråden, Harry! När han dog!
Kanske betyder det något.
Som vad då?
Han visste inte när han skulle dö.
-Kanske vi borde gräva upp honom. -Gräva upp honom!
Vad är ditt problem? Vill du väcka hela huset?
Här.
Den gamle djävulen.
SJÖMAN
"Han följde förmörkelsen för rikedomar och berömmelse,
"och vill du blomstra, gör du detsamma."
Thomas Gray, på en landsbygdskyrkogård.
Den sluga gamla djävulen.
Tror du att det är nästa ledtråd då, Harry?
Självklart är det det. Här.
Allt som har med en förmörkelse att göra.
Du söker igenom hela huset uppifrån och ner,
och du gör ingenting annat än det. Är det uppfattat?
-Ja, ja. -Gå tillbaka till huset
innan de saknar dig. Jag hör av mig om en dag eller två.
Så det är bäst du har något åt mig då.
-Ska inte du tillbaka till London? -London? Jag kan inte visa mig i London.
Kredithajarna är ute efter mig. Men lyssna på mig nu.
Slukar de mig, slukar jag dig. Glöm aldrig det.
Jag skulle kunna mata fiskarna med dig utan att någon skulle märka det.
Jag hoppas du inte tror att han skämtar.
Har du någonsin sett någon som fiskarna matats med?
Det är riktigt ruskigt, minsann.
Ibland draggar de upp någon ur vattnet.
Och myndigheterna kollar på dem genom kisande ögon
och säger: "Vilken eländig röra.
"Jag klarar inte av att se det. Kasta i dem igen."
Och det är slutet för den personen.
Och det är det som kommer hända dig om du inte gör det som förväntas av dig.
Bara så du kommer ihåg det.
Jag gav er de första två ledtrådarna ju?
Säkrast att du hittar nästa med, och det kvickt.
Se så, skutt iväg.
-Godmorgon. -Hejsan.
-Godmorgon, Casey. -Morsning.
-Du sov länge. -Japp.
Vill du ha scones? De är nybakade.
-Japp, tack. -Tack.
Jag sa Casey, inte du. Resten är till teet.
När var senaste gången ni hörde talas om en förmörkelse här?
Här Bobby, gör lite nytta. Polera den där.
Förmörkelse av solen eller förmörkelse av månen?
Vilket som.
Inte på länge. Varför undrar du?
-Ingen orsak. -Kolla. Kolla, vad jag hittade.
Bra, en gurka.
-Han älskar gurkmackor. -Vad står på? Vem gör det?
-Idag är det första onsdagen i månaden. -Och?
Första onsdagen i månaden är dagen då överste Dennis kommer på te.
Vem är överste Dennis?
-Mer te, översten? -Ja, tack så väldans mycket.
De är himmelskt goda, dessa gurksmörgåsar.
Verkligen min favorit.
Jag minns klubben i Kanpur.
Min syce gav mig alltid gurksmörgåsar, varje eftermiddag.
Vet du, den käre kyrkoherden pratade om Indien igår.
Och han sa att en syce var en stalldräng.
Ja, självklart, alldeles riktigt. Måste vara solen.
Min syce brukade ge mig min häst varje eftermiddag, min svarta häst.
Satan?
Satan, käre gamle Satan.
Tänk så många gymkhanas jag har vunnit med käre gamle Satan.
Det var under spelmanövreringarnas tid.
-Rider han verkligen så bra? -Troligen inte.
Herr Priory är livrädd för hästar.
"Dennis", sa han, "du har väl inte köpt den där besten, va?
"Du kommer aldrig upp på hans rygg." Nå, jag tog gamle Satan,
jag hoppade över hindren tre gånger, i full galopp.
-Vart ska du med de där? -Jag glömde ställa ut scones.
Vänta ett slag.
Jag tror jag har en idé.
Nå, du har ju sett generalens ansikte.
Han satt där... med sin mor, det skulle vara slöseri.
Härligt, men väldigt farligt.
Min kära dam, man tänker inte på farorna när man är soldat.
Margaret, mitt kära barn.
Översten, du har inte mött mitt barnbarn, Margaret.
-En ära. -Hej, där.
-Vad är detta? -Det är lite scones.
Herr Priory tänkte att översten skulle vilja ha några.
Du har väl träffat herr Priory, vår betjänt?
Ja, självklart. Härlig karl.
Nå, jag måste röra på mig nu, som ni vet.
Utsökt te, förtjusande sällskap.
Min käre Överste Dennis, dina visiter är allt för korta.
De ger en frisk fläkt från världen utanför.
Vilken tur jag hade
att du flyttade in i grannskapet, just när min siste gamle vän lämnade mig.
Jag skulle inte missa mina månatliga besök för allt te i Kina.
-Hejsan, barn. Allt bra? -Ja, överste Dennis. Tack.
Duktig pojke.
-Är det där din häst? -Ja, lite av en hästkrake, faktiskt,
men den är okej för att bara trava runt på landet med.
Vet du, jag har aldrig sett en sådan sadel.
Där jag kommer från finns det bara sadlar i västernstil.
Är det svårt att rida på en sån här pytteliten sak?
Nej. Inga problem, faktiskt. Man måste ha fasta knän, bra händer.
Det är svårt att förstå hur du håller dig uppe på en sån här..
Översten kan kanske visa mig?
-Nu? Nå, en annan gång. -Snälla.
Nå, djuret är trött, jag menar, jag red honom rätt hårt på vägen hit.
-Jag måste gå med honom hem. -Mormor?
Min käre överste, snälla, ge efter för barnet
och mig också. Jag har aldrig sett dig på en hästrygg.
-Ja, nå... -Snälla, snälla.
-Snälla. -Snälla.
Låt oss se dig galoppera på uppfarten i sann kavallerianda.
Nå, allt för att giva er nöje, såklart.
Du ska inte bestiga från den sidan, väl?
Jag undersöker bara denna gummi... lädersak här.
-Sadelgjorden, min herre. -Jag vet att det är sadelgjorden.
Det är regementspolicy, Undersök den alltid före bestigning.
Vänta ni bara.
Hur får man igång den?
Man måste slå den med denna mojäng.
Överstens häst vara ännu mer morsk än vad Satan var.
Såg ni honom gå uppför trapporna med turen?
Ja, han var tvungen att ta ett steg i taget.
Okej, skratta ni,
men kom bara ihåg, att skrattar bäst som skrattar sist.
Hur gick det nu, då?
Jag är rädd för att väderprognosen med regn inte hjälpte.
Med inkomsterna från dagens tur och dryckerna
ligger vi fortfarande hundra pund back.
-Hundra pund? -Verkligen?
-När måste ni betala skatt? -Om en vecka.
Åtta dagar, för att vara exakt.
Kom igen, nu. Muntra miner. Vi har fortfarande tid.
Vi har fortfarande några saker vi kan ta till herr Tresher
och nästa lördag på marknaden ska vi sälja mer frukt, mer grönsaker,
mer sylt och mer av Clunys kakor, än vad vi någonsin sålt förut. Inte sant?
Sant!
Ni monterar klart ståndet.
Peter och jag tar dessa till Tresher.
-Okej. -Okej? Kom igen, Peter.
-Jag hoppas vi gör bra ifrån oss idag. -Vi måste göra väldigt bra ifrån oss.
Vi har aldrig fått in så mycket som hundra pund förut.
Har ni inte? Tja, kanske er säljteknik
behöver omarbetas lite.
-Säljteknik? -Japp.
STOR
Det handlar inte om vad ni säljer, det handlar om hur ni säljer det.
Okej, okej. Kom hitåt. Kom hitåt.
Ni har aldrig sett så enorma ägg i hela ert liv.
Och ni kan hacka dem, skiva dem, pochera dem, steka dem, röra till dem.
Vi har stora bruna, stora vita och små vita.
Allt ni önskar, de är fantastiska!
Alla har lagts av den kända hönan, Murabelle.
Kom hitåt, kom hitåt.
Om ni har tur, kanske ni får de sista grönsakerna från Candleshoe.
Odlade av den kände trädgårdsmästaren, Gipping,
som en gång arbetade för drottningen
och odlade blomkål på Buckingham Palace.
-Vem vill ha några enorma ägg, då? -Enorma ägg.
-Jag tar ett halvt dussin, tack. -Tur att ni kom hit så tidigt, frun.
Om en halvtimme har de nog sålt slut.
-Nå, i så fall tar jag ett dussin. -Ett dussin till damen här.
Okej, missa inte dessa pepparkakor,
som kapten Joshua St. Edmund tog med sig på sina skattjaktsresor.
Garanterade att skydda mot huvudvärk, skörbjugg och vind.
-Det kan du inte säga. -Varför inte? Vi säljer dem, eller hur?
Kakor! Delikata, hembakade kakor.
Fem pence, tack. Tackar.
Tack.
Tjugofem pence, min herre.
Det är reducerat från femtio.
-Har vi tillräckligt? -Hur gick det, herr Priory?
Otroligt, helt magnifikt.
Den mest sjangdobla marknadsdagen vi någonsin har haft.
Menar du att vi verkligen fick in hundra pund?
Med vad vi sålde till Tresher och tack vare Caseys försäljningsteknik,
är det helt enkelt skandalöst. Åh, kära nån, det ser ut som regn.
Hennes nåd är alldeles ensam i huset. Hon hatar åska.
Casey, hoppa upp på din cykel och åk hem. Här, ta med dig denna.
-Jag... -Kom igen, kom igen. Packa ihop.
-Ta äggen, kakan, sylten. -Här, ta min tjocktröja.
-Ingen fara. -Jag har min jacka,
-och det finns ett paraply till vagnen. -Okej.
Bobby, ta de tomma lådorna. Lägg dem på vagnen.
Okej.
-Peter. -Kommer.
Hejdå.
Ta tag i den änden.
Mormor?
Vem där?
-Vem är det? -Tyst.
Vill du att hela världen ska höra?
Vad gör du här? Släckte du lyset?
Nej, det måste vara stormen. Varför har jag inte hört från dig, va?
Och vad var allt ståhej på bymarknaden idag?
"Köp mina ägg. Små, stora, bruna, vita.
"Koka dem, stek dem." Vad handlade allt det om?
Tja, jag måste ju låtsas att jag är en i familjen, eller hur?
Du måste hitta skatten. Det är det du måste göra.
Och inte drälla omkring. Uppfattat?
Vad betyder förmörkelse? Förstår du?
Tja, jag vet inte än, men jag jobbar på det. Verkligen.
Priory? Barn?
Nej, nej.
Det är jag, Casey. Margaret.
Du håller den gamla damen borta, annars får hon smaka på den här.
Se så, få bort henne.
Margaret, min kära.
Jag är så glad att du är tillbaka oskadd. Var är de andra?
De är fortfarande i staden med Priory.
-I detta hemska väder? -De är snart tillbaka.
Varje gång det blixtrar dör strömmen.
Men Priory vet alltid hur man fixar det.
Vad vi skulle göra utan honom kan jag inte föreställa mig.
Jag måste gå och göra mig i ordning för middagen.
Hallå, vad gör du med den där?
Vad ser det ut som? Jag tar den, okej?
-Men det är pengarna för skatterna. -De kommer rädda mig.
Det kommer hjälpa mig med kredithajarna.
Säg att du blev attackerad av en tjuv när du kom tillbaka.
Ja, men om de inte betalar sin skatt, måste de flytta,
och då kan jag inte leta efter fler ledtrådar.
Så mycket bättre, då får vi stället för oss själva
att rannsaka.
-Harry... -Fortsätt jobba på förmörkelsen.
Jag tillåter det inte.
-Harry. -Har du blivit tokig? Ut med dig.
Harry, snälla vänta!
Nu drar vi.
-Harry, gör det inte, Harry. -Ur vägen.
-Ur vägen, säger jag! -Snälla, gör det inte!
-Bort! Bort, sa jag. Få bort henne. -Stanna, Harry.
AUKTION PÅ "CANDLESHOE"
Jag undersökte alla garderober på övervåningen, ers nåd.
Och jag ser till att de andra sakerna, grammofonen och så,
skickas till er nya adress.
Tack, Priory.
Min man och jag på vår bröllopsdag.
-Verkligt stiligt par, ers nåd. -Ja.
Och detta är mitt dansprogram från balen
vi höll för prinsen av Wales på Candleshoe.
Prinsen bad mig hela tiden att dansa med honom.
Min man var rasande.
Hans kungliga höghet var en väldigt slående man.
Jag minns valsen.
Jag tror att jag fortfarande har den inspelad på grammofon.
Här är den, längst fram.
Vi hade fantastiska tider här, inte sant?
Jag trodde att dansandet på Candleshoe aldrig skulle ta slut, men det gjorde det.
Nej.
Snart, kanske, men inte så länge jag är här.
Snälla, spela grammofonskivan, Priory,
så ska du och jag dansa vals.
-Nej, ers nåd. Verkligen inte. -Jag insisterar.
Ers nåd, det vore inte lämpligt.
Skulle det vara lämpligt om jag dansade med överste Dennis?
Jag är säker på att han dansar bättre än han rider.
-Du gjorde honom bra, Priory. -Ni visste?
Vi lekte med tiden, du och jag.
Och jag tackar dig för det.
-Ers nåd, jag är fruktansvärt generad. -Det behöver du inte vara.
Jag är mycket tacksam för din makalösa talang.
Och ännu mer för din omtanke.
Och nu, om du vill vara så snäll,
grammofonskivan.
-Vi är här för att träffa Casey Brown. -Ja, hon är i den sista sängen.
-Hejsan. -Det här är till dig.
Tack.
De här är också till dig.
-Det är plommon. De är härliga och mosiga. -Tack.
-Hur mår du? -Okej.
Hallå, du har rätt. De är rätt mosiga.
-Vi har inte fångat tjuven än. -Inte?
Polisen har verkligen ingenting att gå på.
Tja, som jag sa till dem, jag såg aldrig hans ansikte.
Du var i köket med honom.
Du jagade honom hela vägen och försökte stanna hans bil,
-och du såg aldrig hans ansikte? -Det var mörkt.
Tja, vi har kommit för att säga hejdå.
Vad då "hejdå"? Vart ska ni?
Vi måste åka tillbaka till barnhemmet.
Candleshoe ska säljas för att betala skatterna.
Hur blir det med mormor?
Det finns ett ställe som grevskapet har.
Det är riktigt trevligt, faktiskt. Många människor i hennes ålder.
Ni driver med mig, va?
Mormor fast på ett ålderdomshem?
Utan huset finns det inget annat ställe för henne.
Casey, om det är något du vet som du inte har berättat för oss...
Jag vet ingenting...ingenting.
Tja, jag är rädd att vi måste gå.
Japp.
Hallå, tack för plommonen.
Hejdå, Casey.
Vi kommer sakna dig.
Tappa inte bort din vitlök.
-Det ska jag inte. -Hejdå.
HAMBLEDEN COTTAGE SJUKHUS
ADMINISTRATIONSKONTOR
Hallå, lilldrottningen! Allihopa!
Kom tillbaka. Jag har några saker att säga.
Det här var den sista ledtråden.
"Han följde förmörkelsen för rikedomar och berömmelse.
"Och vill du blomstra gör du detsamma."
Tja, det är rätt enkelt.
-Förmörkelsen var ett skepp. -Ett skepp?
Kapten Joshuas skepp.
Det finns en bild av det i huset,
av Kapten Joshua ombord på Förmörkelsen
som tar emot svärdet från en spansk kapten vars skepp han erövrat.
Självklart, det är ledtråden.
Kom allihopa, den hänger i hallen.
-Ers nåd. -Den hänger inte i hallen.
Sålde du den, herr Tresher? Sålde du min målning?
Men ers nåd, det var min målning.
THRESHERS ANTIKVITETER
Ni sålde den till mig. Eller, herr Priory sålde den till mig.
Herr Tresher, ni hade rätt att sälja målningen,
men det är nödvändigt för oss att se den.
Vem sålde ni den till? Och var finns den nu?
Nå, jag sålde den till en amerikansk dam, igår faktiskt.
Hon sa att kapten Joshua påminde henne om hennes far.
En annan pirat, utan tvekan.
Jag skickade den till stationen i Hambleden.
-Tåget går 12:20 mot London. -Tolv och tjugo.
Ja, därifrån förs den till Southampton,
i tid att tas ombord på Queen Elizabeth.
Hoppa in i bilen, Peter. Vi ska hinna ikapp 12:20.
Men hon är 12:15 nu.
Tolv och tjugo-tåget har inte gått i tid på åtta år.
-Där åker 12:20. -På klockslaget.
Vilken eländig tidpunkt att vara punktlig.
Detta är det sista stoppet innan London.
-Är vi körda? -Självklart inte.
Ta upp jakten, Priory. Vi måste hinna ikapp på något sätt.
SE UPP FÖR TÅG STANNA TITTA LYSSNA
Ut, allihopa.
Priory, du parkerade min bil över spåren.
Ja, ers nåd.
Men om inte tåget stannar i tid...
Såklart det kommer stanna, de har makalösa bromsar på lokomotiven.
Där borta, fort, ers nåd.
-Jag sitter kvar här, tack. -Men ers nåd.
Du sa just att det skulle stanna i tid.
-Ja, men... -De har visst makalösa bromsar, tror jag.
Ers nåd, jag måste insistera.
Jag lämnar icke denna bil.
Se bara till att det stannar i tid.
Som ni vill, ers nåd.
Tack, Priory.
-Hallå där, vad står på? -Har ni...
Har ni något emot om vi kikar på något i er bagagevagn?
-Ja, det där är Förmörkelsen minsann. -Men var är ledtråden?
Kapten Joshua pekar med svärdet i ett dokument.
Står det något skrivet på det?
"Under foten, i den stora salen, se högt, se lågt.
"Upptäck allt. Signerat av Joshua St. Edmund."
-I den stora salen? -Under foten?
-Priory, har du nyckeln? -Jag har den, ers nåd.
Peter, gå och hämta min verktygslåda. Skynda dig.
Seså, bänd upp den, grabbar, kartan är här någonstans.
Herr Bundage.
Vad i hela friden?
Vad i hela friden gör ni här?
Ers nåd, god eftermiddag.
Vi såg att stället var till salu
och vi tänkte bara komma förbi och se oss omkring.
Till imorgon är detta hus mitt, och ni ska alla vänligen gå härifrån.
Jag gjorde en god kopp te åt dig, Harry.
-Kors! -Grimsworthy!
-Vad gör hon här? -Vad gör du här?
Du avskedades för att ha stulit och blev tillsagd att aldrig återvända.
Okej, slutsnackat. Charlie, stäng dörrarna.
-Okej, ta henne. -Buss på.
Ohoj där. Kom hit.
Stanna här borta, ers nåd.
-Har henne. -Släpp!
Släpp!
Vi ringer polisen!
Släpp telefonen!
-Det är upptaget. -Det är vad då?
-Upptaget. -Kom igen, skynda!
Jag ska allt lära dig hyfs.
Priory, barnen.
-Vi måste se vad som händer med dem. -Jag går, ers nåd. Stanna här, ni.
Herr Bundage, sätt genast ner den där.
-Backa undan! -Låt oss inte förhasta oss nu.
Skatten ska bli min,
eller ingens!
Det här är en nödsituation.
Nej, det är inget fel på min telefon.
Ge mig den där!
Har dig.
Kom.
Skynda!
Hallå, växeln. Växeln.
-Hallå, bort från telefonen! -Se upp!
-Bort! -Hallå, växeln.
Ta honom.
Okej, fort. Hämta polisen.
-Du, då? -Spring! Hämta polisen, fort.
-Ja, men... -Nej, spring nu. Iväg!
Hallå där, Clara!
-Fort, ers nåd, denna väg. -Priory!
Ditt svin! Min regementsslips!
-Kom Peter iväg? -Jag vet inte.
Cluny, hämta du också hjälp, för säkerhets skull.
-Se upp! -Hallå, där.
-Hallå ducka. -Ta dem.
-Hallå! -Du tar den lilla.
Kom här. Har dig!
Vad händer?
Och kom inte tillbaka.
Alla i stora salen, fort. Ers nåd, jag ber.
-Casey, hitta något att sätta för dörren. -Hur vore det med den?
-Tror du det kommer hålla? -Nej, det tror jag inte.
-Vi måste barrikadera också. -Sant. Hur vore det med järnseglaren?
Bra tänkt. Alla hjälp till. Akta yxan, ers nåd.
Tryck.
Stå inte bara där. Ta dem.
Vad är det som händer?
Kapten Joshua, din gamle skurk.
Jag är inte särskilt bra på avsked.
Tydligen inte. Vart ska du?
Jag vet inte. Tillbaka till L.A., antar jag.
Jag förstår.
Hör på. Jag har aldrig hört hemma på Candleshoe.
Jag låtsades att jag gjorde det, men jag gör inte det. Okej?
Inte tillräckligt med spänning här för dig?
Du måste skoja.
Kanske är det människorna på Candleshoe som du inte bryr dig om.
Priory, barnen.
Jo, de är okej.
Kanske är det jag.
Okej. Du har kommit på det. Det är du.
Jag menar, jag kom hit för att lura dig. Du vet, verkligen lura dig.
Jag menar, jag kände dig inte och jag brydde mig inte.
Men nu...
Men nu?
Nu...
Nu är det annorlunda.
Tack.
Jag tycker om dig också.
Jag bryr mig inte alls om att du ljög för mig
när du först kom till Candleshoe.
Men mina känslor skulle verkligen såras om du ljög för mig nu.
Vill du verkligen åka tillbaka till Los Angeles?
Har aldrig gråtit i mitt liv.
Då tror jag nog att det är dags att du gör det.
Kom hit, min kära. Vi åker hem.
Vad händer om ditt riktiga barnbarn dyker upp?
Kanske har hon det.
SLUT