MORD MED DØDEN TIL FØLGE
De innbys til middag med mord. Lola Lane 22, lørdag kl 19.00.
Deres vert Lionel Twain
- Tror De at de kommer, sir? - Vær sikker.
Franker dem og post dem.
Det ringer. Fjern Myron. Benet mitt kan se ut som et tre i denne tåken.
For en avkrok å kjøre seg bort i!
Ja. Jeg så et mye bedre sted nedi veien.
Hallo?
- Hallo? - Bra. Si at vi har kjørt oss bort.
Linjen ble brutt.
Pussig. Det hørtes ut som om ledningen ble kuttet.
Jaså? Hvordan hørtes det ut?
Kutt.
- For en tåke, far. - Jeg har hørt værmeldingen før.
Den er tjukk som ertesuppe. Ikke en sjel å se.
Perfekt sted for mord.
Samtale er som fjernsyn på bryllupsreise: unødvendig.
Hvor skal vi? Hvem er denne Mr. Twain?
- Hva betyr "middag med mord"? - Spørsmål er som fotsopp.
Veldig irriterende etter hvert.
Stopp bil, takk.
Slå av motor, takk.
- Hør. - Hører ikke ingenting. Hva hører du?
Dobbel nektelse og hundeglam.
Tar jeg ikke helt feil, tilhører hund Mr. Dick Charleston.
Det er meg. Dere har vel ikke sett en liten hvit... Wang!
- En hvit Wang? - Du milde! Sidney Wang!
- Hva gjør du her? - Det samme som du.
Leter etter bro som fører til Lionel Twains hus.
Må være noe viktig, siden han ber to så eminente detektiver.
- Dette er min japanske sønn Willie. - Japansk? Men du...
Mrs. Wang og jeg kunne ikke få barn. Willie er adoptivsønn nummer tre.
- Kjør forsiktig. Veien er lumsk. - Lumsk vei er som fersk sopp...
Ikke ferdig med sopphistorie! Du er idiot!
Beklager, monsieur Perrier. Tåken er som bouillabaisse.
Nøtter!
Ingen nøtter i sjokoladen min!
Idioten i butikken ga deg rosin.
- Han hadde ingen nøtter. - Mannen i butikken?
- Det var derfor jeg tok rosin. - Blås i det.
- Vi sitter snart ved middagsbordet. - Det er noe muffens her.
Jeg føler det i bøna mine.
- I hva da? - I bøna mine.
Bønner? Har du kjøpt bønner uten å si fra til meg?
- Hvor er de? - Nei, monsieur. Bøna i kroppen min.
Ikke prat med aksent når jeg er sulten!
- Dette er en bomtur, spør du meg. - Ingen har spurt deg.
- Du spurte meg i stad om... - Det var da, dette er nå.
Og ingen vet hva morgendagen bringer. Sånn er det bare.
- Iblant bekymrer du meg, Sam. - Kutt ut tullpreiket.
Hva vet du om denne Twain?
Født i San Francisco i 1906. Moren var katolikk, faren var jøde.
Skilte seg to timer etter vielsen. En datter på 32 år.
- Hun heter Irene, men kalles Rita. - Fortsett, snuppa. Du gjør det bra.
Arrestert i 1932 for å ha solgt pornografiske bibler.
Ingen dom. Kirken tviholdt på biblene.
Ikke noe mer før 1946, da han ble tatt i El Paso, Texas-
- for å ha smuglet rike amerikanere til Mexico for å plukke meloner.
- Han ble innlagt på mentalsykehus. - En underlig skrue. Har du noe mer?
Lionel Twain har et interessant fysisk kjennetegn.
Han har ingen lillefingrer.
Han har bare åtte fingrer, mener du?
Nei, ti. Han har bare ingen lillefingrer.
Du har gjort leksa di. Hvor gravde du opp alt dette?
Jeg skrev til Twain og spurte.
- Hva er det? - Vi er tomme for bensin.
Jeg så en stasjon ca 8 km nedi veien, Sam.
Du skal vite at jeg venter på deg, baby.
Her er brua, far. Den ser utrygg ut.
- Én måte å finne ut på. Kjør over. - Skal du ikke være med?
- To menns vekt kan bli for mye. - Hvorfor skal jeg kjøre?
Fordi jeg var lur nok til å gå ut først.
- Jeg tror den ramler sammen! - Slapp av. Far finner annen vei.
- Jeg klarte det, far! - Bra. Kjør hit og hent adoptivfar.
- Se på innbydelse. Hvilket nummer? - To, to...
Riktig. To til Twains hus. Fortsett.
Så du det? Ikke jeg heller.
Stopp! Ikke rør deg.
- Noe er galt her. - Hva da, far?
Ikke spør. Gjør som jeg sier. Hopp når jeg sier fra. Én...
To, tre... Hopp!
Hellige Shanghai! Bra telling, far. Men hvordan visste du det?
Se på bakken.
T.o.m. riktig skonummer.
Noen prøver å gjøre velkomne gjester mindre velkomne.
- Ring på dørklokke. - Noen prøver jo å drepe oss!
Ja. Bør bli spennende helg. Ring på, takk.
Jeg skulle ønske det var mandag morgen.
Da ringer jeg på.
De dreper noen der inne! Hørte du ikke at hun skrek?
Du hørte skrik. Mer erfarent øre hørte dørklokke. Hør en gang til.
Mr. Twain har makaber sans for humor, ja?
- Vi har ventet dere. - Men i hvilken tilstand?
- Et tak trenger reparasjon. - Ja. Huset faller fra hverandre.
- Får vi komme inn? - Beklager. Jeg trodde dere var inne.
Er dere Mr. og Mrs. Charleston?
Ikke helt. Betjent Wang fra Catalina-politiet.
Dette er adoptivsønn Willie.
Jeg håper reisen var behagelig. Trass i stormen.
Merkelig vær. Storm bare utenfor når man er innenfor.
En av Mr. Twains små leketøy. En elektronisk innretning.
Dere vil oppdage at Mr. Twain foretrekker en dunkel stemning.
Skal jeg ta bagasjen, sir?
Det gjør sønn. Det var derfor jeg adopterte ham.
Et øyeblikk. Jeg skal bare lukke døren.
Jeg skal vise dere til rommet deres.
Veldig stort hus. Ingen andre tjenere?
Jeg vet ikke. Jeg har aldri sett noen.
Mr. Twain ba meg om å se til dere. Dere får treffe ham etter middagen.
Spiser ikke vert middag med gjester?
Nei. Mr. Twain foretrekker å spise ute.
- Vent, takk. Hva var det? - Ingenting, sir. Bare katten.
Er dét katt? Gir du katt hundemat?
Han er en svært sint katt.
Mr. Twain fikk ham gjeldet, og det likte han ikke.
- Stort hus, far. - Som mann gift med fet kvinne.
Vanskelig å komme seg rundt.
Her er vi. Det faller sikkert i smak.
- Det er kaldt i dette huset. - Jeg har tent opp i peisen for dere.
Det ryker litt. Peisen er ikke blitt brukt på mange år.
- Senga er iallfall varm. - Ønsker dere noe, så ring.
- Hvor er knapp? - Bak sengen. Der.
Middag serveres klokken ni. Mr. Twain liker at gjestene kler seg.
Dørklokken. Unnskyld meg.
For en nifs fyr! Hvorfor ansette en blind butler?
Veldig billig. Hvordan vet butler hvor mye han får betalt?
Drikk dette, kjære.
Hadde ikke Myron bjeffet, ville vi ikke sett statuen falle.
- Noen prøver å skremme oss. - Det klarer han helt utmerket.
- Hvorfor er det ingen som åpner? - Ikke ring på igjen! Bank i stedet.
- Hva er det nå, Myron? - Se der, Dora.
- En blind butler. - Ikke la ham parkere bilen, Dickie.
God aften. Vi har ventet dere.
Vi slapp oss selv inn. Dick og Dora Charleston.
Rommet deres er klart. Vennligst følg meg.
Ikke bry dere om ham. Det er bare katten.
- Vi lot bagasjen ligge i bilen. - Jeg tar den når jeg parkerer bilen.
- Var det Mr. Wangs bil jeg så? - Ja. De hviler seg på rommet nå.
- Dere bor i samme gang som Wang. - Så fint. Vi bor i Wangs gang.
Vi får sjelden besøk nå om dagen. Hyggelig å høre gjester igjen.
- Takk. Og du heter...? - Bensonmum.
Navnet mitt er Bensonmum. Jamessir Bensonmum.
- Jamessir Bensonmum? - Det var min fars navn, sir.
- Hva var din fars navn? - Howard Bensonmum.
Nå holder det, Dickie.
Den avdøde Mrs. Twains rom. Hun døde her inne.
Hun myrdet seg selv i søvne.
- Selvmord, mener du? - Å, nei. Det var mord.
Mrs. Twain hatet seg selv. Vi holder rommet låst.
- Hvorfor det? - Mr. Twain elsket henne høyt.
Han har bevart rommet slik det var da hun kvelte seg. For ni år siden.
Fruen elsket dette rommet. Det var så lyst og trivelig.
- Dørklokken. - Det var Mrs. Charleston.
Jeg nekter å sove på dette skitne rommet.
- Jeg skal se til det under middagen. - Takk, Bensonsir.
Bensonmum. Ma'am.
Mel. Dette støvet er mel.
Og spindelvevet er sukkerspinn. Dette er gjort for å skremme oss.
Musa er åpenbart et mekanisk leketøy.
Tåpelig. Tåpelig av meg.
Den er levende.
- Stopp. Vi er her. - Det var derfor jeg stoppet.
- Åpne døren. - Du har sjokolade i hele ansiktet.
- Din idiot! Det er barten min. - Slikk, så får du se.
Tørk det vekk. Hendene mine er klisne.
Sitt stille. Din slubbert.
Alt til sin tid!
Ja? Hvem er det?
Hvem er det, sa jeg.
Simpelt nabolag.
Jeg sa at du skulle hoppe! Hvorfor hører du ikke etter?
- La meg være. - Din slubbert.
Hvem er du?
Du må være den nye kjøkkenpiken. Håper du kan lage mat. Svar meg.
JEG HETER YETTA JEG ER DØVSTUM
Hva sa du? Jeg hørte ikke.
Er du litt sjenert? Det gjør ikke noe.
Det blir ti personer til middag.
Her er menyen.
JEG KAN IKKE LESE ENGELSK HELLER
LAPPEN ER BLITT SKREVET FOR MEG
Forstått? Middagen er klokken ni.
Når jeg trenger deg, ringer bjellen på veggen tre ganger. Sett i gang!
Hallo? Sentralen? Jeg sier hallo, hallo.
- Den er død. - Hvem da? Hvem er du?
- Butleren, sir. - Butleren? Det ante meg.
Telefonen har vært i ustand i en uke.
Ledningen ble klippet av for bare en time siden, som du kan se.
- Hva heter du? - Bensonmum.
Ikke videre festlig. Jeg er monsieur Milo Perrier.
Sjåføren min ble skadet av en fallende statue.
Vi ringte på, en kvinne skrek, og en mus løp forbi!
Som du ser, får jeg med meg alt.
Min sjåfør må forbindes. Jeg vil ha en kopp kakao. N'est-ce pas?
Jeg tror ikke vi har n'est-ce pas Jeg skal tilkalle kjøkkenpiken.
Jeg skal hente den selv, sir.
La meg følge dere til rommet deres imens.
Opp med deg. Jeg stoler ikke helt på butleren.
- Han ser meg ikke i øynene. - Han er blind, monsieur.
Tøv.
Der er huset. Hva er det?
Føttene mine verker. Hvorfor sa du ikke at vi trengte olje også?
Jeg ga deg 50 dollar. Jeg kunne ikke vite om du kom tilbake.
Stoler du ikke på meg, Sam?
Sist jeg stolte på ei dame var i Paris i 1940.
Hun skulle kjøpe vin. To timer senere marsjerte tyskerne inn.
- Det var leit, Sam. - Blås i det. Gi meg vekslepengene.
- Middagen serveres klokken ni. - Et øyeblikk, min gode mann.
Takk. Det var alt.
Han er blind. Det var de morsomste grimasene mine.
Det er ikke akkurat Copacabana.
Kanskje flaksen din tar slutt i kveld.
Vi har alle en kølapp. Er det min tur i kveld, så la det skje.
Etter deg, elskling.
Kyss meg først, Sam. Bare denne ene gangen.
Jeg liker ikke kyssing. La meg være i fred.
- Herregud! Han er død! - Hva behager?
Sam Diamond ligger der. Han er knust til døde!
Jeg dåner! Hold meg!
Frue? Hvor er du, frue?
Stå stille, kjakan! Opp med hendene! Snu deg mot veggen!
Nå kan du reise deg, snuppa. Snu deg, Jeeves.
Betongjulegaven kom to sekunder for tidlig.
Jeg beklager eventuelle uheldige episoder. Kan jeg ta ned hendene?
Jeg ble invitert til middag, men visste ikke at jeg var hovedretten.
Lillebroren min ble kverket på samme vis for to år siden.
Gutten ville vært 63 år på tirsdag.
For to cent skulle jeg... Få ham vekk! Få ham vekk.
Før jeg stopper ham ut, lik et av de tigerhodene man henger på veggen.
- Vær så snill. - Han har et skrekkelig temperament.
Klokken er ni. Det er middagstid.
Er alt klart?
Jeg lukter ikke noe. Du krydrer forsiktig?
Hell suppen i terrinen. Lunk på duene. Jeg skal servere cocktails.
Når du hører bjellen-
- tar du fram den kalde aspargesen og steker duene over sterk varme.
Fikk du med deg det?
- Du har ikke sagt hvordan jeg ser ut. - Bedårende, som alltid.
- Elsker du meg og forguder meg? - Ja visst.
Du har fortsatt sosietetens lekreste ende.
- Har du grepet an saken? - Du husker vel...
Hyggelig å se deg, Wang.
For en vakker drakt. Hvor har du kjøpt den?
Den er gammel. Jeg har hatt den i årevis.
Min adoptivsønn Willie.
Øst møter vest i det merkeligste av miljøer.
Er du også invitert? Du kjenner Wang?
Vi spiste middag i Shanghai for mange år siden.
Så du husker det. Du spiste "hong ching chu".
Og jeg "kuruke woo fong".
- Min kone Dora. Betjent Perrier. - Meget sjarmerende.
- Beklager. Rommet vårt er støvete. - Jeg burde blåst først.
Min sjåfør Marcel Cassette.
- Bra igjen etter ulykken? - Ja. Men hvordan visste du det?
Måten du bøyer deg på. Høyre side klemt inn av en Citroën, antar jeg.
En metallisk lyd tyder på at du har kunstig hofte. Av stål?
Aluminium. Du er like skarp som før.
Og du mislikte at Mrs. Charleston farget håret sitt blondt?
Mrs. Charlestons hår er rødt.
Du har blonde hårstrå på skulder.
Hun har altså farget hår blondt, og så rødt igjen.
Enten det, eller så har du...
Unnskyld meg. Wang tar feil. Skal vi gå til middag, takk?
- Der tråkket du i... - Hold japansk tåte.
For en fæl operasjon. Gjør det vondt?
Bare i fuktig vær.
- Hvordan gikk det? - Glem det. Du skjemmer ham bort.
Reis deg!
- Som sagt, Mr. Charleston... - Far?
Lumsk vei er som fersk sopp...
Jeg vet det. Hund stikker tunge ut av bilde.
Lumsk vei er som...
- For et sjarmtroll. - En afrikansk dødsmaske.
- Lurer på hvor andre er. - Andre? Hvilke andre?
Wang forstår invitasjon til middag, i og med at Mr. Perrier dukket opp.
Bare verdens beste detektiver er innbudt.
Det er fem av oss. Tre er her.
- To har ikke kommet. - Miss Jessie Marbles.
- Og Mr... - Sam Diamond fra San Francisco.
Dama i den leide kjolen er sekretæren og elskerinnen min.
Miss Skeffington misliker min brutale oppriktighet.
- Men vi er jo i en brutal bransje. - Mord må aldri bli bransje.
Det kan du si, som investerte alle pengene dine i grønnsaker i 30-åra.
Du eier over halvparten av Kinas avlinger av bønne- og bambusskudd.
Dere kan selv tenke dere hvor mye som havner i Mr. Wangs lomme.
- Var tallene riktige? - Hva har dette med saken å gjøre?
Eller du, Mr. Perrier. Du jobber på begge sider av pytten.
Oppklarer forbrytelser for adelen og fyller bankkontoen din i Sveits.
Tre turer i året gir deg masse kakao.
Mr. Charleston fra New York, Palm Beach og Beverly Hills.
Forbrytelser er bare en hobby for deg.
Mens du venter på romservice på et fint hotell.
Kona di holder deg med gin martini og dresser til 300 dollar.
Alt du trenger å gjøre, er å klå litt på kona og lufte hunden.
Beklager hvis jeg sjokkerer deg, men skolen min var gata-
- og revolveren var læreren min.
Jeg får 50 dollar om dagen pluss utgifter, hvis det går.
Jeg skylder Miss Skeffington lønn for tre år og to mndr. Ikke sant, skatt?
Kan en av herrene gi dama mi et glass billig hvitvin?
Jeg må på dass. Iblant prater jeg så mye at jeg glemmer å gå.
Beklager. Han ble skutt i hodet sist uke og burde vært på sykehus.
Jeg syns han var fordømt ærlig.
Miss Jessica Marbles med pleierske.
Miss Marbles. Endelig møtes vi.
Jeg har beundret deg siden jeg var liten detektiv.
Takk, Mr. Wang. Jeg er Jessica Marbles.
Dette er Miss Withers. Pleiersken min.
Hun har vært hos meg i 52 år. Nå må jeg ta meg av gamlemor.
Vil du ha medisinen din nå?
Hun har sovnet. Nå trenger jeg en stiv drink.
Børsten er visst ditt departement.
- Hvem er den gamle røya? - Sam!
- Jessie, baby! - Sam Diamond!
- Du har et kulehull i ryggen. - Du skulle sett den andre fyren.
Stille, takk. Legg merke til rar lyd.
Herregud, det kommer fra ansiktet.
Han gjenopplever dødsøyeblikket. Hva betyr det?
At middagen er servert. Vi har ingen gongong.
Jeg vil utbringe en skål.
Vår vert, Mr. Lionel Twain, er en uvanlig mann.
Han har samlet de fem beste detektivene i verden.
For å oppklare en ennå ikke begått forbrytelse. Han har lagt ut feller.
En skrøpelig bro, fallende statuer... Ønsker han å drepe oss? Ikke ennå.
Han vil bare vekke appetitten vår.
Hvorfor fem detektiver i stedet for én?
Fordi han vil utfordre oss alle. Noe ingen har våget å prøve før.
Før denne nifse helgen starter-
- foreslår jeg at vi skåler for enten en sjarmerende mann-
- eller en lumsk og djevelsk galning.
- Bunnen i været. - Et øyeblikk, takk!
Vin forgiftet.
Urgammel orientalsk urt uten smak, farge og lukt-
- som dreper momentant. Observer, takk.
- Du har reddet livet vårt. - Ikke helt, Mrs. Charleston.
Bon appétit.
Bare Wang kunne oppdage giften, så bare han ble satt på prøve.
Monsieur Twain er både lekelysten og djevelsk.
- Tilkall lege! Fort! - Ingen fare.
Vinen er ikke forgiftet. Bare en dårlig årgang.
Godt gjort, Mr. Wang. Vi må være på vakt under hele måltidet.
Det er en ting dere har glemt.
Det var butleren som skjenket vinen.
Han er blind. Hvordan kunne han vite hvem han skulle gi giften til?
Blinde har veldig god luktesans.
Det ville ikke vært vanskelig å lukte seg fram til kinamannen.
- Det var tarvelig sagt. - Vi lever i en tarvelig verden.
- Ikke sant, snuppa? - Stille, takk. Butler nærmer seg.
Beklager forsinkelsen. Kokka forstår ikke så godt.
- Hvem skjenket vinen? - Mr. Twain.
Den sto i kjøleskapet. Mr. Wang skulle ha glasset med klebrig stett.
- Spurte du ikke om hvorfor? - Bare flaks at jeg fant kjøleskapet.
Kan jeg servere suppen nå?
Jeg er skrubbsulten.
- Et øyeblikk. Hvor er suppen? - I tallerkenen.
- Der er det bare tallerkenen. - Jeg forstår ikke, sir.
Ta skjéen. Smak selv.
Jeg forstår hva du mener. Jeg skal ta en liten prat med kokka.
Kanskje han har tenkt å sulte oss i hjel. Hva tror du, Sam?
Spør elgen på veggen. Han har iakttatt oss siden vi kom.
Ti personer til middag, og jeg serverer dem varm luft!
Det fins ingen bra tjenestefolk i våre dager.
Du er avskjediget! Forstår du?
Du skal ut! Hører du? Ut!
Og hold deg ute!
Bordplasseringen er feil. Jeg sitter ved siden av Dora.
Hva så? Hun er jo kona di.
Mannen sitter aldri ved siden av sin kone. Skal vi bytte plass, Wang?
Nå, Mr. Charleston?
Det ante meg. Nok en prøve. Vi ble reddet av min enorme dannelse.
Jeg hadde blitt kjøttfarse.
Stille, takk! Ikke få panikk. Ingen flytter seg.
- Noen kom inn. Jeg hører fottrinn. - Stille!
Jeg kjenner lukten av noe.
- Herregud! Pølser og bønner. - Det er dessverre alt vi har, sir.
- Ikke ta meg der, Dickie. - Jeg har hendene i lommen.
- Det er nok min lomme. - Oppfør deg ordentlig, Dickie!
God aften, mine damer og herrer. Jeg er verten deres. Lionel Twain.
- Gode gud! For en entré! - En smule teatralsk, Miss Marbles.
Jeg elsker illusjoner. Beklager hatten. Jeg mister hår.
- Jeg trodde Twain var eldre. - 76 år, for å være helt nøyaktig.
Hvordan kan jeg se så ung ut? Enkelt.
Ren vegetarisk mat, tolv timer søvn hver natt og et tonn med sminke.
Jeg håper dere har det bekvemt.
Kaller du forgiftet vin og halshogging "bekvemt"?
Nei. Jeg kaller det "inspirasjon".
Du har ikke forklart de ulike mordforsøkene på oss.
Bare en lek. For at vi skal sette hjernene våre opp mot hverandre.
Snart har du kanskje ingen hjerne igjen.
- Du spytter på pleiersken. - Beklager. Gamla burde lagt seg.
Etter fire timer har vi ennå ikke fått en varm middag eller et kaldt lik!
- Så jeg byr deg adjø. - Jeg byr også et adjø.
Ingen forlater huset.
- Hva er mening med dette? - Det skal jeg si deg.
Hvis du sier hvorfor en så genial mann ikke bruker bestemt artikkel.
Hva er mening-en med dette?
Det var jo det jeg sa. Hva er mening med dette?
Jeg har bestemt meg for å bevise-
- at verdens fremste kriminolog sitter ved dette bordet.
Og dere ser alle på ham. Nei, ikke se på hverandre!
Se på meg! Jeg er nummer 1!
Du ser mer ut som nummer 2.
- Hva mener han? - Skal si det senere. Det er ekkelt.
Ingen av dere har noen gang mislykkes i å oppklare et mord.
Det er grunnlaget for ryet deres.
Men hva ville verden si, hvis de fem største detektivene-
- befant seg i en villa en helg, avskåret fra omverdenen...
Og fant et lik på gulvet, stukket tolv ganger i ryggen med slakterkniv.
Og ingen av dere klarte å oppklare forbrytelsen?
- Mener du mord? - Ja! Mord, Mrs. Charleston!
På slaget tolv vil noen her i huset bli brutalt myrdet.
Utelatt en liten detalj.
- Hvem offer? - Er offeret.
Hvem er offeret? Det driver meg til vanvidd!
Det virker som veien er kort.
Vi får se hvem som er kloke og hvem som er gale her.
Offeret er ved dette bordet i denne stund, Mr. Wang.
Og det, mine damer og herrer, er morderen også.
- Morderi? - Ja, kjære.
Vi skal ha et herlig morderi!
Dytt rullestolen ned innkjørselen.
- Du vet hvem som blir kverket? - Og hvordan mordet begås?
- Og nøyaktig når mord skal skje? - Mord-et!
Betyr ikke det at du er morderen, Mr. Twain?
Jeg nekter å diskutere med koner.
Dora har rett. Ikke rare utfordringen.
Skal jeg gjøre det mer interessant? 1 mill dollar til den som løser det.
1 million skattefrie dollar mot ryet deres.
Pluss bok- og filmrettighetene.
Klokken er elleve. Det er bare en time til noen rammes av døden.
Vi sées ved midnatt. Hei på dere.
- Hør her, Mr. Twain! - Han er borte!
Nei. Han sitter der nede. Du er en rask liten tass.
Jeg sitter fortsatt der nede. Et lite speiltriks.
Vil du risikere sju års ulykke?
- Prøv, Mr. Diamond. - Det er din begravelse, smørklatt.
Vent! Iblant fungerer det ikke.
Du vant denne runden, Mr. Diamond. Ved midnatt er det min tur.
Jeg håper han klarer å stoppe den greia.
En som tilbyr 1 mill for dette, har mistet mye mer i toppen enn håret.
Skal vi bare sitte og vente på mordet?
Hvorfor har ikke butleren kommet tilbake? Med middagen vår!
- Gå og let etter ham. - Nei! Ingen forlater rommet.
Offer sitter ved bord. Blir vi her, kan mord ikke begås uten vitner.
- Riktig! Du er en lur kinamann. - Jeg foreslår at vi danner en kjede.
Ta hverandre i hendene.
Hold opp med det der.
Hold opp, sa jeg. Pleiersken kiler meg i håndflaten, den gamle grisen.
Fy deg, Miss Withers!
Herregud! Se!
- Hva driver hun med? - Jeg tror hun skriker.
- Noe galt på kjøkken? - Med middagen vår?
- Er det noen på kjøkkenet? - Kokke kan ikke prate eller høre.
"Jeg tror butler er død. Jeg heter Yetta. Jeg jobber ikke på torsdager."
- Spør om hun sover lenge. - Noen må gå dit.
Dere to blir her. Miss Marbles, Mr. Perrier og Wang undersøker.
Sånn, ja. Bare slipp det ut.
Forsiktig, Wang! Fingeravtrykk.
Dine. Bruk lommetørkléet mitt.
- Er han...? - Det virker som om...
Ikke rør noe! Fingeravtrykk.
Blyant.
Ikke puls.
Ikke hjerteslag.
Forandrer ikke tilstand seg, er mann død.
- Ingen spor etter vold. - Vent!
Hva er dette?
Hva tror du om dette, Perrier?
- Gift. N'est-ce pas? - Ikke n'est-ce pas, men kakao.
Da har vi endelig fått mordet vårt.
Twain sa offer satt ved bord. Butler ikke der.
Butler drept for å avlede oss fra ekte mord som gjenstår.
Se! En kniv er borte. Vedder på at det er slakterkniven.
- Da er de andre fortsatt i fare. - Nøyaktig tid, takk.
23.31 og 56 sekunder. 57. 58.
- Si stopp. 59. 60. - 28 minutter til hovedmord.
Tilbake til spisestue. Alle må være sammen ved midnatt.
Et øyeblikk!
Lommetørkléet.
- Hva er det? - En regning. Alt er leid til i kveld.
Butleren, kokka, maten, stolene... Alt.
Hele mordet er... levert på døra.
- Det er Twains verk. Han er gal. - Jeg håper vi kommer tidsnok.
- Dør låst. - Sam har nok låst den fra innsiden.
Diamond, det er Perrier! Det er ingen fare! Lukk opp!
Diamond? Charleston? Er dere der?
Gå til kjøkken og hent nøkkel fra død butlers lomme.
Du behøvde ikke å si "død butler".
Det var som bare...!
Miss Skeffington? Miss Withers?
Butleren er borte. Her er nøkkelen.
- Hvor fant du da nøkkel? - I lommen hans.
- Butler borte, men ikke lomme? - Noen har stjålet liket.
Lås opp døren. Det er noe muffens her.
- Hvor er det blitt av alle sammen? - Rom fullt av tomme mennesker.
Jeg prøver den andre døren.
- Den er låst. Fra innsiden. - Begge dører låst, men ingen vei ut.
- Jeg liker det ikke. - Jeg liker det, men forstår det ikke.
Kanskje annen vei ut av rom. Hemmelig gang.
Det fins ingen hemmelig gang, Mr. Wang.
- Snakket dere? - Det var jeg som snakket.
- Stemme kommer fra ku på vegg. - Elg! Elg, din idiot!
Hva har du gjort med de andre?
Står fast allerede. Behov for ledetråder?
Jeg finner ledetrådene selv, din forrykte ispinne!
Mann som krangler med elg er som tog uten hjul. Kommer ingen vei.
- Jeg er lei av ordspråkene dine! - Mann som er lei av ordspråk...
- Stille! - Ku prater igjen.
Det dere tror er fullstendig feil De forlot aldri spisestuen, nei
Tell i vei fra en til ti Gi dørhåndtaket nok en vri
Hva faen mener han? Visst har de forlatt spisestuen!
Ikke forhast deg. Ut i gang igjen.
Vi ser dem ikke, men ku sa de er i spisestue. Vi ser etter igjen.
Vennligst lukk dør, Mr. Perrier.
- Jeg fatter ikke hva... - Hysj. Sju, åtte, ni, ti.
Miss Marbles. Vennligst åpne dør.
- Hvor har dere vært? - Vi? Hvor har dere vært?
- Her. Vi skulle ikke forlate rommet. - Har dere vært her hele tiden?
- Svar enkelt, men spørsmål vrient. - Hvor er butleren?
- Butler helt myrdet. - Forgiftet!
- Men en av knivene er borte. - Da vi kom hit, var dørene låst.
Jeg gikk for hente butlerens nøkkel. Han var borte. Bare klærne lå igjen.
Hvorfor skulle noen stjele et nakent lik?
Kjære, det fins folk som...
Så smakløst. Virkelig smakløst.
Vi gikk hit og åpnet døra, men rommet var tomt. Dere var borte.
Elghodet sa vi ikke måtte tro at dere hadde forlatt spisestuen.
Så vi telte til ti og ga dørhåndtaket en vri. Og da var dere her.
Jeg bruker sjelden kraftuttrykk, men en ting sier jeg...
For første gang i livet var jeg bæsjeredd!
Jeg liker henne veldig godt.
- Skudd, monsieur. - Skudd, far.
Denne gangen går Charleston og jeg. Alle dere andre blir her.
Hva får du ut av dette, Wang?
- Er forvirrende. - Det er forvirrende!
Uttal pronomenet, for pokker!
Lukk opp døra.
Gode gud! Han er tilbake.
- Au naturel. - Jeg fatter det ikke.
Først stjeler de liket og lar klærne ligge.
Og så omvendt. Hvem vil gjøre noe sånt?
- En forrykt renseriarbeider? - Hvorfor skyte noen som er død?
Vi hørte skudd, men jeg ser ingen kulehull i ham.
- Undersøk ham. - Hele kroppen hans?
- Det må gjøres. Jeg holder vakt. - Det kan jeg gjøre.
Vi kan bytte på. Du undersøker det første liket, og jeg det andre.
Vi har bare åtte minutter på oss.
- Ser du noe? - Ikke et eneste kulehull.
- Vent. Jeg ser noe. - Hva er det?
- Det var ikke et kulehull. - Hva skyldtes skuddene da?
Splitt og hersk. Avledningsmanøver.
Han lurer oss med falske ledetråder og bisarre banaliteter.
Men hela tiden nærmer mordet seg med stormskritt.
Du er flink, glup og lukter godt. Du er ingen homo, men hva er du?
- Elegant, antar jeg. - Damene faller vel for deg?
Har du tatt ei servitrise noen gang? Ei stor, feit servitrise?
Jeg vet ikke noe om sosietetsdamer, men ikke noe slår ei feit servitrise.
Er du interessert, så ring meg.
- Snål liten fjomp. - Jeg lurer litt på den fyren.
- Hva skal du? - Jeg må vaske hendene etter...
Jeg går og informerer de andre.
Dere vil ikke tro det, folkens...
Hvor er dere? Hva i helvete er det som foregår?
Charleston? Vi har et problem.
Låst fra innsiden.
Det kan bare bety én ting. Men jeg vet ikke hva.
Charleston!
Du vil ikke tro...
Jeg kommer straks, sa jeg.
Jeg kan ikke huske at jeg lukket den.
Hva har skjedd?
Hva med skuddene?
Har noen av dere vært ute imens?
Hvor er min Dickie? Beklager. Hvor er mannen min?
- To minutter til midnatt. - Det er ikke mulig.
Åtte personer i en spisestue kan ikke bli til et tomt rom. Med mindre...
Med mindre det aldri skjedde.
Når er en full spisestue ikke en full spisestue?
Når det fins to spisestuer!
To av alt. Twain elektronisk geni.
Han klarer å flytte dette rommet på et øyeblikk!
- Og erstatte det med en eksakt kopi! - Jeg visste det!
Jeg går ut, lukker døren, banker på, kommer inn... Og da er dere borte.
Jeg har det. Det fins to av alt.
- Det er gammelt nytt, Dickie. - Sett dere.
- Jeg er redd. Hold rundt meg. - Hold rundt deg selv.
- Sett dere på samme sted som sist. - Jeg er urolig for Perrier.
- Jeg skal lete etter ham. - Sitt, takk. Ingen forlater rom.
Den andre døren!
- Låst! Jeg får ikke åpnet den. - Bare 15 sekunder igjen!
- Ikke spør! - Hva gjør du i butlerens uniform?
Jeg vet ikke. Alt gikk så fort.
Kokka! Hvor er kokka?
- Hun er borte. - Ti sekunder igjen!
Sett dere og hold hverandre i hendene!
Nå kan ikke mord skje uten vitner.
Tre, to, ett!
Det er over. Vi er trygge.
- Det er nok kokka. Kom inn. - Hun er stokk døv.
Det hadde jeg glemt. Kom inn!
Høres ikke ut som kokke.
Mr. Twain!
Det ser ut som du tok feil. Ingen her myrdet. Vennligst stig på.
- Er han død? - Like bra, med noe sånt i ryggen.
- Ikke rør noe! - Vi er alle erfarne kriminologer.
Det er krenkende og respektløst å si sånt!
- Ti stille, kjerring! - Ta deg et tak!
Kranglende detektiver er som stor lammegryte. Alt koker bort.
Hold kjeft! Stå stille! Ikke rør dere!
Jeg må på dass igjen. Jeg vil ikke gå glipp av noe.
Jeg blir med, Sam.
Jeg vil helst gjøre det alene. Men ellers takk.
- Kokka! - Hva er det, elskede?
Kokka må ha myrdet ham. Butleren er død. Resten av oss var her.
Ingen annen kunne gå inn eller ut.
- Feil. - Hvordan kan du være så sikker?
Å stikke en kniv så dypt, krever en sterk arm. Sterkere enn denne.
- Er det kokkas arm? - Det er ingen kattehale.
Ikke vær redd. Den er ikke ekte. Og det er ikke kokka heller.
Jeg fant denne på vei til dassen.
Jeg har en liten overraskelse til dere.
- En dukke. - Nei. Ei dokke.
Perfekt på alle vis, bortsett fra at den ikke kan høre eller snakke.
Hatten av for fyren med kniven i ryggen. Han var ingen dust.
- Godt gjort, Sam. - Noen her i rommet er en morder.
Vi trekker oss tilbake til salongen. Sønnen min dekker over Mr. Twain.
- Hvorfor må jeg gjøre drittjobbene? - Fordi mor ikke er her.
Er det ikke mulig å slå av den latterlige maskinen?
Kanskje det er en dings på utsiden.
Nå regner det.
Vi må sortere fakta. Klokka er 00.30, natt til søndag.
Når dørene åpnes ved daggry, er en av oss 1 million dollar rikere.
Og en av oss blir hengt i gasskammeret.
En? Hvorfor ikke to? Vi har alle medhjelpere.
Hvorfor ikke fire, seks eller åtte? Jeg stoler ikke på noen av dere.
- Jeg er ikke svak for noen av dere. - Ikke meg engang?
Forelsk deg heller i japsegutten.
Kan vi holde oss til sak? Jeg begynner å bli trøtt i øyne.
Jeg trodde de alltid så sånn ut.
Denne saken går meg på nervene. Unnskyld, skjeivøye.
Mr. Twain forutsa mord og at offer satt ved middagsbord. Korrekt?
- Korrekt. - Dette er offisielt. Korrekt.
Han forutsa også tidspunkt og antall knivstikk.
- Hvordan er det mulig? - Hva om Twain gjorde det selv?
Myrdet seg selv? Av hvilken grunn? Og hvordan?
Motivet er enkelt. Selvfølelse.
Løser ikke vi gåten, kåres han til verdens beste detektiv.
At han må dø for det, er ingen høy pris for ham.
Han har nok oppfunnet en maskin som stakk ham i ryggen tolv ganger.
Fabelaktig. Jeg er så stolt av deg. Nå går vi til sengs.
Meget interessant teori. Men du overser ett meget viktig poeng.
Den er dum. Dummeste teori jeg noen gang har hørt.
- Har du noen bedre? - Ja. Mye bedre.
Jeg har gjort leksen min.
Din kones aksjer sank kraftig i kurs under siste økonomiske krise.
Du er blakk, Mr. Charleston.
Du har lånt penger i over to år, til 17 prosent rente, av Mr. Twain.
- Er det sant? - Jeg ville si det på bursdagen din.
Man får mange trange dresser for 1 million dollar, ikke sant?
- Helt blakk? - Nesten. Jeg har noen frimerker.
- Men jeg myrdet ikke Lionel Twain. - Vi får snakke om det senere.
Det kan ha vært hvem som helst. Vi har alle vært ute av rommet.
Alle hadde mulighet til å begå mordet.
Dessuten fins det andre motiv enn ego og penger. Hevn, f.eks.
Jeg er ikke den eneste som har hatt med Twain å gjøre.
- Han var en real kvinnebedårer. - Mener du at noen her...
Var forelsket i Twain. Han forlovet seg med, og sviktet...
Miss Jessica Marbles!
- Mon Dieu! - Herrejesus.
Sviktet ved alteret for 54 år siden. I samme posete tweed-drakt.
- Er det sant, Jessie? - Det var jeg som forlot ham.
- Han ville fjase før bryllupet. - Som den damen du er, nektet du.
Nei. Men det skled ut. Han var fæl, men jeg myrdet ham ikke.
- Jeg tror deg. Hva sier du, franski? - Jeg er en belgi!
Angående andre motiver... Hva med fadermord?
Å drepe sin egen far?
Var Twain faren til noen her?
Han var ikke faren min.
Han var onkelen min.
Han tok meg med på sirkus og ga meg godteri.
Vi sluttet å gå dit da jeg var rundt 26 år.
- Beklager, Sam. - 26? Hva slags sirkus var det?
Jeg snakket om fadermord, ikke onkelmord.
Han var kanskje onkelen din, men han var også uekte far til...
Monsieur Sidney Wang!
Det er ikke sant. Jeg ble adoptert.
Jeg har papirer. Det er derfor jeg har adoptert alle barna mine.
Jeg har lurt på det.
Han var glad i meg, men han var ikke så observant.
Da jeg var 19 år, kalte han meg inn på kontoret sitt-
- så at jeg var asiat, og kastet meg ut. Jeg kunne ha...
- Drept ham? - Like lett som du.
Twain drepte din store kjærlighet. Marie-Louise Cartier.
Kjæresten din?
Puddelen min.
Han var en grusom mann.
Mr. Twain reiste til Frankrike hver sesong.
For å jakte på pudler.
Da de kom med det blodige halsbåndet hennes, sverget jeg på...
- Å kverke ham? - Ja! Hvis jeg hadde fått sjansen!
Men noen her kom meg i forkjøpet.
Så han ba oss hit av flere grunner.
Ikke bare for å teste evnene våre, men fordi vi alle hadde drapsmotiv.
Har ikke hørt ditt motiv ennå.
Det er uvesentlig. Men jeg hatet ham dypt nok til å drepe ham.
Du er lukket mann, Mr. Diamond. Du skjuler mange ting.
- Oppdaget han hemmeligheten din? - Jeg aner ikke hva du prater om.
Men det vet vi. Ikke sant, Miss Skeffington?
- Twain traff Sam på en homsebar. - Jeg jobbet med en sak.
- Hver kveld i seks måneder? - Jeg fikk betalt. Jeg avskyr sopere.
Twain hadde bilder av Sam i kvinneklær.
Forkledning. Masse damer går på sånne buler.
Jeg gjorde ikke noe jeg ikke ville gjort med en kvinne.
Og jeg drepte ikke Twain!
- Di merr! - Ytterst interessant.
Alle hadde motiv for å drepe Twain.
Jeg lurer på hvem som gjorde det.
Vi har hele natten foran oss.
Skal noen løse denne saken, må vi sove litt.
Jeg foreslår at vi låser dørene. En av oss er en sinnssyk morder.
- Far? - Ja.
Hvem tror du er morderen?
Må sove på det. Vil vite i morgen når jeg våkner.
- Hvis du ikke våkner, da? - Da var det deg. Sov nå, takk.
- God natt, far. - Burde adoptert pusekatt.
Skal jeg skru av dampen, far?
Ikke damp. Noen slapp nettopp løs livsfarlig slange på rommet.
Vekk meg når den nærmer seg seng.
Selv om du er morderen, Dickie, elsker jeg deg likevel.
Vi bør nok ikke elske da, men jeg vil fortsatt elske deg.
Vi har en savnet, død og naken butler.
En vert med en slakterkniv i ryggen.
Og en giftig skorpion på vei opp sengeteppet. De dreper øyeblikkelig.
Jeg foreslår at vi ligger stille.
- Hvor lenge da? - Muligens resten av livet.
- Jøss! Jeg vet hvem morderen er! - Har du løst det?
Ja. Morderen er...
- Gode gud! Gass! - Jeg kan ikke noe for det.
Nei, den andre typen. Den dødelige.
- Iblant er gassen min... - Den siver inn gjennom luftehullet!
Den er låst fra utsiden.
Det lukter da ikke så ille.
Var det riktig å nevne homsebaren?
Perfekt, snuppa. De slukte agnet som ei dum flyndre.
Mens de mistenker meg, blir en av dem tatt med buksa nede.
Hvorfor har du blader med nakne kroppsbyggere på kontoret?
Jeg leter alltid etter mistenkte.
Hvor kommer den tikkingen fra?
"En bombe eksploderer om 30 sekunder. Morderen."
- Fort! Døra! - "PS. Døren er låst."
Jeg beklager. Og jeg som skylder deg en masse penger.
- Glem det. Hva skal vi gjøre? - Jeg har en idé.
Jeg vet ikke om det går. Snu deg. Og ikke finn på å snu deg igjen!
- Men om noe... - Gjør som jeg sier!
Jeg tror jeg kommer til å gråte.
- Hva gjør du her? - Hvor skal jeg ellers sove?
- Sov i bilen! - Det er urettferdig!
- Jeg forteller alle at du har tupé. - Det vet de fra før.
- Jeg trodde ikke du visste det. - Klart det. Den er forferdelig.
En bombe. Tvers over gangen. Skynd deg! Døren!
- Den er låst! Fra utsiden. - Du ser høyere ut. Hva skyldes det?
- Jeg blir ikke høyere, monsieur. - Da fins det bare ett alternativ.
- Rommet blir lavere! - Mon Dieu! Taket er på vei ned!
Hva skal vi gjøre?
Det er nøyaktig slik de lager gåseleverpaté.
Ikke så raskt, takk. Ikke stryk Wang.
Stryk slange i stedet.
Pent skudd, far. Men jeg skulle ønske du ikke sov så tungt.
Hvis du er så vennlig...
1 million dollar, Mr. Bensonmum.
Banzai, far!
Meget dyktig av deg, Mr. Wang.
- Som du ser, så kan jeg se. - Jeg ser det.
Hvordan kom du fram til at det var meg?
Gikk tilbake til teori som sjelden brukes i dag.
- Butler gjorde det. - Det hadde jeg ikke tenkt på.
Hvordan forklarer du liket mitt på kjøkkenet?
Lik var av plast, akkurat som kokke.
Mens vi undersøkte plastbutler, myrdet du Lionel Twain.
- Du er en flink liten vaskerimann. - Men ikke flink nok!
Jeg tar de 1 million dollarene, Bensonmum. Alias Irving Goldman!
- Irving Goldman? - Ja.
Han var den avdøde Twains advokat. Lionel Twain døde for fem år siden.
Liket hans ble nylig funnet i Goldmans arkivskap. Ikke sant?
Det stemmer, Miss Marbles. Men hvordan unnslapp du giftgassen?
Enkelt. Jeg holdt for munnen og lot Miss Withers puste inn gassen.
- Uvel... - Jeg vet det, kjære.
- Millionen, takk. - Stopp, Goldman.
Eller er det nå Goldman? Egentlig er det Mr. Marvin Metzner.
Marvin Metzner!
Meget bra, Mr. Charleston. Hvordan visste du det?
Regningen i butlerens hånd. Som viste at alt var levert.
Bare en bokholder ville tviholdt på noe sånt.
Goldman døde da han hoppet på ski og traff et lavtflygende fly.
- Jeg kan ikke vente særlig lenger. - Du har ikke mistet grepet.
- Og dere unnslapp skorpionen? - Nei. Den stakk Dora.
Vi må være hos lege om 15 min. Vi rekker det, kjære.
- Pengepremien... - Tilhører meg!
Marcel, en av verdens sterkeste menn-
- hindret taket i å knuse oss.
Vi kan neppe gå oppreist på flere måneder.
Men man får mange korsetter for 1 million dollar.
Ikke sant, Miss Irene Twain? Datter av Lionel!
Jeg foretrekker å bli kalt Rita.
- Hvordan visste du det? - Undervurder aldri en fransk nese.
Ved middagen kjente jeg duften av din Chanel No. 5.
Det var du som drepte alle sammen! Metzner, Goldman og faren din.
Hadde du fått viljen din, ville du gjort det av med alle menn.
Menn som har krenket og pint deg. Fordi du er født med hjerne...
...talent, penger... Alt, unntatt det du ønsket deg mest! Skjønnhet.
Faktum er at du er tålelig bra som mann.
Men som kvinne er du ei burugle!
Det er din mening, storegutt.
Pengene mine, takk. Har jeg flaks, rekker jeg en middag på Maxim's.
Bestill en tunfisk-sandwich. De gryna er mine.
Ja, jeg lever. Da Miss Skeffington heiv bomben i dass, gikk den av.
Dasslokket snittet hodet hennes.
Ingen fare, J.J.
Det stemmer. Han overlistet alle sammen.
Bak skrivebordet sitter den ekte Sam Diamond. Jeg heter Loomis.
Jeg er imitator. Jeg hoppet inn for Carson seks ganger i fjor.
Diamond leide meg for helgen. Dette er Wilma Norman.
Hun er barpike på Waterbed Motell i Carmel.
Diamond hatet dere. Dere ble rike, mens han satt på fillekontoret sitt.
Han ville ha de rike klientene deres.
Men siden jeg har satt sammen alle bitene-
- antar jeg at pengene tilhører meg. Ikke sant, Mr. Diamond?
Feil. Det hadde vært så åpenbart at et barn ville gjettet det.
Dere har alle oversett den enkleste løsningen, kjære kolleger.
Nemlig at jeg er... Lionel Twain.
Dere har vært så glupe så lenge at dere har glemt å være ydmyke.
Dere har lurt leserne deres i årevis.
Plaget oss med ulogiske løsninger.
Dratt inn nye personer på bokas siste side!
Holdt igjen opplysninger, noe som har gjort det umulig å løse gåten!
Men nå er rollene byttet om.
Millioner av sinte krimlesere skal nå få sin hevn.
Når de får vite at jeg har overlistet dere-
- blir billigbøkene deres solgt for småpenger.
På tide å sjekke ut, mine damer og herrer. Jeg har regningene her.
Kredittkort godtas.
- Selv skorpionen var juks? - Alt. Broen, kokka...
- Er du sikker? - Absolutt. Til og med tåken.
Han lagde den med en tørrismaskin. Se selv.
Hvis han var Lionel Twain, må du være Sam Diamond.
Jepp, baby. Jeg var i trippel forkledning.
- Man jobber hardt i denne bransjen. - Da skilles vel våre veier?
Det kommer an på. Jeg er der hvis du trenger meg.
Du trenger bare å plystre. Du kan vel plystre, baby?
- Klart det. Hva mener du? - Glem det. Du spolerte det.
Skjedde det et mord eller ikke?
Ja. Drepte fin helg. Kjør, takk.
Tekst: SDI Media Group