23.976 Ro-TVRip +diacritice sync from 25.000 © 04.09.2022
Extras și corectat subtitluri: *** paminotu *** pentru goldies.in
CINCI DETECTIVI LA MIEZUL NOPȚII
Sunteți invitați la cină și la o crimă, pe str. Lola Lane, nr. 22,
sâmbătă seara, la ora 7:00. Gazda dv., Lionel Twain
Dl Dick Charleston, dna Dora Charleston și terierul lor
Inspector Sidney Wang, Catalina
Monsieur Milo Perrier Bruxelles
Dl Sam Diamond, San Francisco
Dra Jessica Marbles, Sussex, Anglia
- Credeți că vor veni, domnule ? - Da. Sunt sigur.
Lipește timbrele și trimite-le.
Sună... Ține-l pe Myron în cealaltă parte.
Pe ceața asta, picioarele mele arată ca un copac.
Ne-am rătăcit într-un loc uitat de Dumnezeu.
Așa e. Cu câteva mile în urmă, văzusem un loc mult mai bun.
Spune-le că ne-am rătăcit.
- Nu răspunde. Telefonul a murit. - Atunci, de ce spuneai "alo" ?
- Ciudat... Aș fi jurat... - Ce, Dicky ?
- Că a tăiat firul cineva. - Da ? Cum s-a auzit?
Poc !
- Ce ceață ! Nu-i așa, tată ? - Am ascultat deja starea vremii.
E o ceață s-o tai cu cuțitul. Și nu e niciun om pe o rază de câteva mile.
Cred că e un loc perfect pentru o crimă.
Conversația ta e ca un televizor în luna de miere. Inutilă.
De fapt, unde mergem, tată ? Și cine e acest domn Twain ?
Ce a vrut să spună prin "cină și o crimă" ?
Întrebările sunt ca picioarele pentru un atlet. După un timp, încep să te supere.
Oprește mașina, te rog !
- Ce s-a întâmplat ? - Oprește mașina !
Oprește motorul, te rog ! Ascultă !
"Aud nimic." Tu ce auzi?
- O greșeală gramaticală și un câine. - Și ce dacă ?
Dacă nu mă înșel, aparține dlui Dick Charleston.
- Cine e Dick Charleston ? - Eu sunt. Nu ați văzut ceva alb...
- Wang ! - Un Wang alb ?
Sidney Wang ! Ce cauți în locul ăsta uitat de Dumnezeu ?
Același lucru ca tine.
Podul care să mă ducă la casa gazdei noastre, dl Lionel Twain.
Și tu ? Cred că e ceva important dacă a invitat doi detectivi eminenți.
Scuză-mă, te rog. Ți-l prezint pe Willie, fiul meu japonez.
Japonez ? Eram sigur că...
Eu și dna Wang nu putem avea copii. Willie e al treilea copil adoptat.
Plăcerea e de partea mea. Aveți grijă pe drum. E periculos.
Un drum periculos e ca o ciupercă proaspătă. Întotdeauna...
Idiotule ! Nu terminasem povestea cu ciupercile. Ești un idiot !
Îmi pare rău, dle Perrier, dar nu văd nimic. Ceața asta e groasă ca o supă.
- Nuci ! - Pardon ?
Nuci ! Nu sunt nuci în ciocolata mea.
Idiotul ăla de vânzător ți-a dat ciocolată cu stafide, în loc de nuci.
- Nu avea nuci. - Vânzătorul ?
- De-asta am luat ciocolată cu stafide. - Las-o baltă !
O să ajungem imediat la masă. Supă fierbinte...
Domnule, ceva nu e în regulă. Simt asta în "sufleul" meu.
- În ce ? - În sufleu.
Sufleu ? Ai cumpărat sufleu, și nu mi-ai spus!
- Unde e ? - Nu, domnule. Sufletul meu.
N-ar trebui să vorbești cu accent când știi că mi-e foame.
După părerea mea, asta e o vânătoare de fantome.
- Nu ți-a cerut nimeni părerea, iubito. - Ba da. Ei mi-au cerut părerea.
Și tu m-ai întrebat dacă nu cred că...
Asta a fost atunci, dar noi suntem acum și nimeni nu știe ce va fi mâine.
Asta e realitatea, indiferent dacă ne place sau nu.
Sam, uneori chiar îmi fac griji din cauza ta.
Gata cu prostiile ! Pentru mine, călătoria asta e una de afaceri.
- Ce ai aflat despre Twain ? - S-a născut în San Francisco, în 1906.
Mama lui era romano-catolică, iar tatăl lui, evreu ortodox.
Au divorțat la două ore după căsătorie.
- Are copii ? - Da, o fată de 32 de ani.
O cheamă Irene, dar ea își spune Rita.
Exact ca o madamă. Nu te opri, te descurci minunat.
A fost arestat în Chicago, în 1932, pentru vânzarea de biblii pornografice.
Procuratura nu a putut să îl acuze, pentru că Biserica nu a predat bibliile.
Nu se mai știe nimic despre el până în 1946, când e arestat în El Paso, Texas,
fiindcă a încercat să treacă în Mexic un camion cu americani bogați,
pe care voia să-i ducă la cules de pepeni.
A fost trimis la spitalul din Dallas, ca să fie ținut sub observație psihiatrică.
Îngeraș, cred că am pus mâna pe o pasăre rară. Mai ai ceva ?
Da. Fii atent, Sam!
Twain are o particularitate fizică interesantă. Nu are degetele mici.
Nu are degetele mici? Vrei să spui că Twain are numai opt degete ?
Nu, are zece. Dar nu are degete mici.
- Ți-ai făcut bine temele, îngeraș. - Mulțumesc, Sam.
- De unde ai aflat toate astea ? - I-am scris lui Twain și l-am întrebat.
Bine gândit !
- Ce s-a întâmplat ? - Ca să vezi ! Nu mai avem benzină.
Am văzut o benzinărie la cinci mile în spate.
Iubito, vreau să știi că te voi aștepta.
Iată podul, tată ! Mie nu mi se pare sigur.
Nu există decât o modalitate de a afla.
- Traversează-l cu mașina. - Nu vii cu mine ?
Poate că nu rezistă la greutatea a doi oameni.
De ce trebuie să conduc eu ?
Eu am fost mai isteț și am coborât primul.
Tată, nu cred că o să reușesc. O să se prăbușească.
Nu-ți face griji. Tatăl tău va găsi un alt drum spre casă.
Am reușit, tată.
Foarte bine. Acum întoarce-te să-ți iei tatăl adoptiv.
Uită-te pe invitație. Ce număr are casa ?
- 22... - Corect.
22, casa lui Twain. Mergi înainte.
- Ai văzut ? - Nu.
Nici eu.
Stai! Nu te mișca! Ceva e în neregulă aici.
- Ce s-a întâmplat, tată ? - Nu pune întrebări. Fă ce îți spun.
Când îți spun eu, sari! Unu, doi, trei... Sari!
Sfinte Shanghai! Bine ai mai numărat, tată!
- Dar de unde ai știut? - Uită-te pe pământ.
Până și numărul de la pantofi era corect.
Cineva se străduiește să-i primească rău pe musafirii bine-veniți.
Sună, te rog !
Tată, ești nebun ? Cineva încearcă să ne omoare.
De asta weekendul o să fie interesant. Sună, te rog !
Aș vrea să fie luni dimineață.
Sun la ușă...
Dumnezeule ! Cineva este omorât înăuntru.
- Liniștește-te. - Nu ai auzit țipătul ?
Nu. Tu ai auzit țipătul. Urechile experimentate aud soneria. Ascultă.
Dl Twain are un umor macabru.
Bună seara. Vă așteptam.
Dar în ce fel ? Cu un acoperiș care are nevoie de reparații.
Într-adevăr. Mi-e teamă că această casă se năruie pe zi ce trece.
- Putem să intrăm ? - Îmi pare rău. Credeam că ați intrat.
- Dv. sunteți dl și dna Charleston ? - Nu chiar.
Eu sunt inspectorul Wang, de la poliția din Catalina.
El e Willie, fiul meu adoptiv.
Sper că ați avut o călătorie plăcută, în ciuda furtunii.
Ciudată vreme... Se pornește furtuna doar după ce intri.
E una dintre jucăriile dlui Twain. Un dispozitiv electronic.
După cum vă veți da seama în curând, dlui Twain îi place atmosfera sumbră.
- Pot să vă iau bagajele ? - Nu, le va lua fiul meu.
- Pentru asta l-am adoptat. - Prea bine, domnule.
Așteptați o clipă, să închid ușa.
Acum, daca binevoiți să mă urmați, vă voi arăta camerele.
E o casă foarte mare. Nu mai sunt alți servitori ?
Nu, sunt sigur. Eu n-am văzut niciodată pe nimeni.
Dl Twain m-a rugat să mă asigur că v-ați instalat bine
și să vă spun că o să vi se alăture după cină.
După cină ? Gazda nu cinează cu oaspeții ?
Nu. Dl Twain preferă să ia masa în oraș.
- Așteaptă, te rog. Ce e asta ? - Nimic. E doar un motan.
Un motan ? Hrăniți motanul cu mâncare de câine ?
Din păcate, e un motan foarte supărat. Dl Twain l-a "aranjat", dar el nu voia.
O casă mare, nu-i așa, tată ?
O casă mare e ca o femeie grasă pentru un bărbat. Greu de ocolit.
Am ajuns. Sunt sigur că o veți găsi confortabilă.
- E o casă foarte friguroasă. - Am avut grijă de asta, domnule.
V-am făcut focul în cameră.
E cam mult fum, domnule. Șemineul nu a fost folosit de mulți ani.
Măcar patul va fi cald.
Dacă mai aveți nevoie de ceva, sunați.
- Unde e soneria ? - În spatele patului.
Cina va fi servită la ora 9.
Dlui Twain îi place ca musafirii să poarte ținută de gală.
Soneria... Scuzați-mă.
Ce individ macabru ! De ce ar angaja cineva un majordom orb ?
În primul rând, e ieftin. Majordomul nu va ști niciodată cu cât e plătit.
Bea asta, iubito. Te vei simți mai bine.
Dacă nu ar fi lătrat Myron, nu am fi văzut statuia căzând.
Statuia era doar un avertisment. Cineva încearcă să ne înspăimânte. Dar de ce ?
Oricare ar fi motivul, se descurcă perfect.
- Și de ce naiba nu răspunde nimeni? - Nu mai suna, Dickie.
- Bate la ușă, nu suna. - Bine. Îți promit.
- Acum ce s-a mai întâmplat, Myron ? - Acolo, sus, Dora. Privește !
- Un majordom orb. - Nu-l lăsa să ne parcheze mașina.
Bună seara. Vă așteptam.
Am intrat singuri, mulțumesc. Dick și Dora Charleston.
Bună seara. Vă așteptam.
Camera dv. e pregătită. Vă rog să mă urmați.
Nu-l băgați în seamă, doamnă. E doar un motan.
Ne-am lăsat valizele în portbagaj.
O să le iau mai târziu, când o să mă duc să parchez mașina.
- Mașina din fața casei e a dlui Wang ? - Da. Acum se odihnesc în camera lor.
Mi-am permis să vă ofer camere în aceeași aripă cu dl Wang.
Nu e drăguț, iubito ? O să stăm în aceeași aripă cu dl Wang.
Acum nu mai vine multă lume la conac. E plăcut să auzi din nou oaspeți.
- Mulțumesc. Tu ești... - Bensondoamnă.
- Mulțumesc, Benson. - Nu. Numele meu e Bensondoamnă.
- Bensondoamnă ? - Da. Jamesdomnule Bensondoamnă.
- Jamesdomnule ? - Da, domnule.
- Jamesdomnule Bensondoamnă ? - Da, domnule.
- Ce haos ! - E numele tatălui meu, domnule.
- Cum îl chema pe tatăl tău ? - Howas Bensondoamnă.
- Îl chema "Haos" Bensondoamnă ? - Las-o baltă, Dickie !
Am ajuns. Camera răposatei doamne Twain. Aici a murit.
- Dumnezeule! - De ce a murit?
S-a omorât în somn, domnule.
- Adică s-a sinucis ? - Nu. A fost crimă.
Dna Twain se ura pe sine însăși.
- Camera asta o ținem încuiată. - De ce ?
Dl Twain a iubit-o foarte mult pe doamna.
Păstrează camera ca acum nouă ani, când ea s-a sugrumat.
Doamnei îi placea aici. Spunea că e cea mai veselă cameră din casă.
- Soneria... - Era dna Charleston.
- Credeam că e aici, cu noi. - Chiar sunt.
Și nu am de gând să dorm în camera asta împuțită.
Foarte bine, doamnă. O să mă ocup de asta în timpul cinei.
- Mulțumesc, Bensondomnule. - Doamnă...
Bensondoamnă, doamnă...
- Praf de copt. - Poftim ?
Praful ăsta e de fapt, praf de copt. Iar pânzele de păianjen sunt din zahăr.
Au fost puse pentru a ne speria.
Iar șoarecele ăsta e, în mod clar, o jucărie mecanică.
- Ce prost ! - Cine ?
Eu. E real.
- Oprește mașina. Am ajuns. - Știu. De asta am oprit.
- Deschide-mi portiera. - Ai ciocolată pe față.
- Poftim ? - Ai ciocolată pe toată fața.
- Idiotule ! E mustața mea. - Linge-o, și o să vezi.
Șterge-mă, eu am mâinile lipicioase.
Nu te mișca, te rog ! Mizerabilule!
Toate, la timpul lor.
Da? Cine e?
Am întrebat cine e acolo !
Vecini enervanți !
Nu ți-am zis să sari? Am spus: "1, 2, 3... Sari !" De ce nu mă asculți ?
- Lasă-mă în pace ! - Mizerabilule!
Cine ești ?
Cred că ești noua servitoare. Sper că știi să gătești.
Răspunde-mi! Vorbește !
Numele meu e Yetta. Nu vorbesc și nici nu aud.
Ce ai spus ? Nu te aud. Ești timidă, nu-i așa ?
Nu contează.
Vor fi zece oameni la cină. Ăsta e meniul.
Nu știu nici să citesc în engleză. Biletul ăsta a fost scris de altcineva.
Ai înțeles ? Cina va fi servită la ora 9.
Când o să am nevoie de tine, clopoțelul din perete va suna de trei ori.
Bine, apucă-te de treabă.
- Alo ? Centrala ? Am spus "alo". - E stricat, domnule.
- Ce ? Cine ? Cine ești tu ? - Majordomul, domnule.
Majordomul ? Așa am crezut și eu.
Telefonul e stricat de săptămâna trecută, domnule.
Iar eu îți spun că firul ăsta e tăiat de o oră, după cum bine se vede.
- Cum te cheamă ? - Benson... doamnă.
Gluma ta îmi scapă. Eu sunt dl Milo Perrier.
Șoferul meu a fost rănit de o statuie care a căzut pe el
când stătea pe niște urme de tălpi chinezești.
Am sunat la ușă, o femeie a țipat, un șoricel a zbughit-o pe sub ușă...
După cum vezi, nu mi-a scăpat nimic.
Fiindcă nu putem chema doctorul, adu o compresă rece, pentru șofer,
și o ciocolată fierbinte, pentru mine. N'est pas?
Nu cred că avem "n'est pas", domnule. Doar Hersheys. O sun pe bucătăreasă.
V-o aduc eu, domnule.
Între timp, vă rog să veniți cu mine, să vă arăt camera dv.
Ridică-te. E ceva la majordomul ăsta, care nu-mi inspiră încredere.
Ochii lui nu te privesc niciodată.
- E orb, domnule. - Prostii !
Uite casa !
- Ce s-a întâmplat ? - Mă dor picioarele.
De ce nu mi-ai spus că avem nevoie de ulei înainte să plec după benzină ?
Pentru că ți-am dat o bancnotă de 50 de dolari, iar benzina costa doar cinci.
Puteai să te întorci sau să nu te întorci. Nu puteam risca, îngeraș.
Sam, nu ai încredere în mine ?
Ultima oara când am avut încredere într-o femeie eram la Paris, în 1940.
A spus că se duce să ia o sticlă de vin.
Două ore mai târziu, nemții au cotropit Franța.
- Îmi pare rău, Sam. - Nu ai de ce. Dă-mi restul.
Cina va fi servită la ora 9, domnule. O s-o trimit pe servitoare cu ciocolata.
- O clipă, om bun. - Domnule ?
Mulțumesc. Asta a fost tot.
Chiar e orb. Astea au fost strâmbăturile mele cele mai nostime.
- Nu e chiar ca la Copacabana. - Am un sentiment neplăcut, Sam.
Poate asta e noaptea în care te va părăsi norocul.
Poate. Toți avem un număr în cutia sorții.
Dacă în noaptea asta îl trag pe al meu... așa să fie.
- După tine, iubito. - Sărută-mă mai întâi, Sam.
- Eu nu sărut. - Doar de data asta, Sam.
Nu-mi place să sărut. Lasă-mă în pace.
- Dumnezeule, e mort! - Poftim ?
Sam Diamond, șeful meu, zace acolo. A fost strivit.
O să leșin. Să mă prinzi.
Doamnă, unde sunteți?
Rămâi pe loc ! Nu te mișca, ochiosule !
Ridică mâinile! Întoarce-te cu fața la perete !
Îngeraș, poți să te ridici acum. Întoarce-te !
Cadoul tău din beton a venit cu două secunde mai târziu.
Îmi cer scuze pentru orice întâmplare nefericită.
- Pot să las mâinile jos ? - Nu-ți încerca norocul, Shakespeare.
Am primit invitația la cină, dar nu am știut că eu o să fiu felul întâi.
Fratele meu a pățit la fel acum doi ani, când lucra la un caz asemănător.
Băiatul ar fi împlinit 63 de ani marțea asta.
- Pentru doi cenți, aș vrea să... - Sam, nu !
Ia-l de lângă mine!
Ia-l de aici, înainte să-l împăiez ca pe un tigru
bun de agățat pe pereții saloanelor prietenilor lui englezi!
Te rog !
Are un temperament înspăimântător, nu-i așa ?
E ora 9. E timpul pentru cină. Ai pregătit totul ?
Nu miroase nimic. Nu ai pus condimente ?
Pune supa în castron și ține potârnichile la flacără mică.
Eu o să servesc cocteilurile.
Când auzi clopoțelul, aduci asparagusul și dai focul mai mare la potârnichi.
Ai înțeles ?
- Dickie, nu mi-ai spus cum arăt. - Ca de obicei, fermecătoare.
- Mă iubești și mă adori ? - Te iubesc și te ador.
Încă ai cel mai frumos fund din înalta societate.
Anii de călărie, dragă...
Încerci să dai de fundul problemei, Charleston ?
- Ah, Wang ! Dora, îți aduci aminte... - Sigur. Mă bucur să te văd, Ah Wang.
Plăcerea e de partea mea, dnă Charleston.
Ce rochie frumoasă ! Trebuie să-mi spui și mie de unde ai luat-o.
Asta ? E o rochie veche. O am de mulți ani.
Vă rog să faceți cunoștință cu Willie, fiul meu adoptiv.
Estul se întâlnește cu Vestul în niște împrejurări dintre cele mai bizare.
Nu știam că ai fost invitat. Îl cunoști pe Wang ?
Da, am avut plăcerea de a lua cina cu inspectorul Wang în Shanghai.
- "Hong ching chu kow dung woo fong." - Văd că îți aduci aminte.
Tu ai mâncat "hong ching chu kow dung woo fong", iar eu, "kow dung woo fong".
- Soția mea, Dora. Inspectorul Perrier. - Încântat de cunoștință.
Îmi pare rău. Camera noastră e plină de praf.
A fost greșeala mea. Ar fi trebuit să suflu mai întâi.
Vi-l prezint pe secretarul și șoferul meu, Marcel Cassette.
- Ți-ai revenit după accident, Marcel? - Da, domnule. Dar de unde știți ?
După felul în care te apleci. Partea dreaptă a fost zdrobită de un Citroën.
De asemenea, mi s-a părut că aud un zgomot metalic,
ceea ce mă face să cred că ai implantat un șold artificial. Oțel ?
Aluminiu. Ai rămas la fel de perspicace, Charleston.
Nu vă place cum îi stă dnei Charleston cu părul blond ?
- Poftim ? - Dna Charleston are părul roșcat.
Dv. aveți păr blond pe umăr. Înseamnă că și-a vopsit părul blond,
apoi, din nou roșcat sau...
Îmi pare rău. Wang s-a înșelat. Putem să mergem la masă, vă rog ?
- Dumnezeule, tată, chiar ai făcut... - Ține-ți gura aia de japonez!
Cred că e îngrozitor să ți se taie un șold. Doare ?
Numai când e vreme ploioasă.
Te simți bine ?
Nu-l băgați în seamă. O să-l răsfățați.
Scoală-te...
- Cum vă spuneam, dle Charleston... - Tată...
- Un drum periculos e ca o ciupercă... - Tată...
Știu. Câinele scoate limba afară din tablou.
Un drum periculos e ca o ciupercă...
E un individ încântător.
O mască mortuară africană. Cred că a murit într-un ritual tribal.
- Mă întreb unde sunt ceilalți. - Care ceilalți ?
Invitația la "cină și o crimă" a devenit clară pentru Wang.
Odată cu apariția dlui Perrier...
E clar că numai cei mai buni detectivi în viață sunt pe lista invitaților.
Cinci la număr, ca să fiu mai exact. Trei sunt deja aici.
- Doi încă nu au ajuns. - Dra Jessie Marbles, din Anglia.
- Și domnul... - Sam Diamond, din San Francisco.
Vă cunosc pe toți. Această domnișoară îmbrăcată într-o rochie închiriată,
e secretara și amanta mea, dra Tess Skeffington.
- Sam, nu ! - Îmi pare rău, iubito.
Drei Skeffington nu îi place când onestitatea mea e brutală.
Dar, pe de altă parte, toți suntem implicați într-o afacere brutală.
Nu am considerat niciodată crima ca pe o afacere, dle Diamond.
Chiar așa, dle Wang ? Poate că nu, având în vedere banii
pe care i-ați investit în producția de legume în anii '30.
Poate că prietenii noștri nu știu că dețineți mai mult de 50%
din producția de fasole și de bambus din China.
Vă dați seama cât "mălai" îi intră dlui Wang în buzunar în fiecare an ?
- Am înțeles bine diagramele alea ? - Da, Sam.
Nu înțeleg ce importanță are.
Sau dv., dle Perrier, lucrați pe două planuri.
Câștigați bani frumoși rezolvând crime pentru baroni și contese
și îi depuneți în conturi secrete din Elveția.
Cu trei călătorii pe an, poți cumpăra multă ciocolată, nu-i așa, francezule ?
Fii atent, Diamond...
Nu, tu să fii atent, dle Charleston din New York, Palm Beach și Beverly Hills !
Crima e doar o pasiune pentru tine, nu-i așa ?
E doar un joc, în timp ce aștepți room-service-ul într-un hotel luxos.
În timp ce, cu banii soției, îți cumperi martini și costume de 300 de dolari.
E un aranjament bun, dacă ce trebuie să faci e să-ți îmbrățișezi soția,
și să scoți câinele la plimbare de două ori pe zi.
Doamnă, îmi pare rău dacă vă șochez, dar nu am avut timp să termin școala.
Străzile sunt școala mea, iar țeava pistolului a fost profesorul meu.
Eu primesc 50 de dolari pe zi plus cheltuielile, atunci când am noroc.
Și îi datorez drei Skeffington salariul pe trei ani și două luni. Nu-i așa ?
- Nu-mi pasă de bani, Sam. - Nici mie.
Dacă îi veți oferi prietenei mele un pahar de vin ieftin,
mă voi putea duce să caut o toaletă.
Uneori vorbesc atât de mult, încât uit că trebuie să mă duc.
Iertați-l pe Sam. Săptămâna trecută a fost împușcat în cap.
Nici măcar nu ar fi trebuit să plece din spital.
- E un individ al naibii de onest. - Dickie, ai grijă cum vorbești.
Dra Jessica Marbles și infirmiera sa.
Dră Marbles, în sfârșit, ne întâlnim !
Vă admir încă de când eram un detectiv micuț.
Mulțumesc, dle Wang. Eu sunt Jessica Marbles.
Ea e dra Whiters, infirmiera mea.
Stă cu mine de 52 de ani. Acum trebuie să am eu grijă de săraca femeie.
Te simți bine, dră Whiters ? Vrei să-ți iei medicamentul ?
A adormit. Mi-ar prinde bine o băutură tare.
Dle Charleston, cred că ăsta e departamentul dv.
- Cu plăcere, doamnă. - Cine e bătrânica asta ciudată ?
- Sam ! - Jessie, iubito!
Dle Diamond, aveți o gaură de glonț în spate.
Ar trebui să-l vezi pe individul celălalt.
Liniște, vă rog ! Ascultați sunetul !
Dumnezeule, e masca! Se aude dinspre masca aceea.
De fapt, e în agonie. Ce ar putea însemna ?
Că a venit vremea cinei, domnule. Nu avem gong.
Doamnelor și domnilor, aș vrea să țin un toast.
Gazda noastră, dl Lionel Twain, este într-adevăr un om deosebit.
În primul rând, a strâns cinci dintre cei mai buni detectivi din lume,
pentru a investiga o crimă care încă nu a fost comisă.
În al doilea rând, ne-a întins capcane. Un pod nesigur, o statuie care cade...
Vrea să ne omoare ? Nu încă. Ar fi putut să o facă oricând.
Vrea să ne stimuleze apetitul pentru jocul care va urma.
În al treilea rând, de ce cinci detectivi, în loc de unul singur ?
Pentru că vrea să se întreacă cu noi toți.
O acțiune îndrăzneață, la care nicio minte criminală nu s-a mai gândit.
De aceea, înainte ca acest weekend de coșmar să înceapă,
propun să ridicăm paharele, fie în cinstea unui om fascinant și încântător,
fie în cinstea unui nebun perfid și nemilos.
- Până la fund! - O clipă, domnilor.
În al patrulea rând, vinul este otrăvit.
O plantă orientală inodoră, incoloră, insipidă, care omoară pe loc.
Fiți atenți, vă rog !
Foarte bine, dle Wang. Ne-ai salvat viața.
Nu chiar, dle Charleston. Poftă bună !
Din moment ce dl Wang e singurul care putea detecta otrava,
el e singurul care a fost testat.
În al cincilea rând, dl Twain este și perfid, și nemilos.
Cheamă repede un doctor!
Nu, e în ordine. Vinul nu e otrăvit. Dar a fost o recoltă proastă.
Bine lucrat, dle Wang. Trebuie să fim atenți pe tot parcursul mesei.
Uităm toți un lucru. Majordomul e suspect, din moment ce el a pus vinul.
Cu excepția faptului că e orb. De unde știa cui să dea paharul otrăvit ?
E foarte simplu. Orbii au simțul mirosului foarte dezvoltat.
Fiindcă toți suntem anglo-saxoni, iar fiul dlui Wang e japonez,
nu e greu să-l adulmeci pe singurul care e chinez.
Fii atent, Diamond ! Ești vulgar.
Trăim într-o lume vulgară, dle Charleston.
- Nu-i așa, îngeraș ? - Așa e, Sam.
- Liniște ! Vine majordomul. - Îmi pare rău pentru întârziere.
Se pare că am niște probleme de comunicare cu bucătăreasa.
- Cine a pus vinul în pahare ? - Dl Twain, domnule.
Mi l-a lăsat pe un platou, în frigider.
Mi s-a spus să-i dau dlui Wang paharul lipicios.
- Și nu ai întrebat de ce ? - Am avut noroc că am găsit frigiderul.
- Îmi permiteți să servesc supa ? - Chiar te rog.
Sunt mort de foame.
- Unde e supa ? - În farfurie, domnule.
În farfuria mea nu e nimic.
- Nu înțeleg, domnule. - Poftim, ia lingura ! Gustă!
Am înțeles, domnule.
Mă scuzați, trebuie să mă duc să vorbesc cu bucătăreasa.
Uciși prin înfometare... Poate ăsta e jocul. Ce zici, Sam ?
Nu știu, Jessie. Întreabă elanul de pe perete. Ne urmărește de când am venit.
Sunt zece oameni la masă, iar eu le servesc "nimic" fierbinte.
Nu mai poți să faci rost de un bucătar bun în ziua de azi.
Ești concediată, ai înțeles ? Vreau să pleci, ai auzit? Ieși afară !
Și rămâi afară !
Tocmai mi-am dat seama de ceva. Nu ne-am așezat bine.
- Cum așa, dle Charleston ? - Eu stau lângă Dora.
Și ce e în neregulă ? E soția dv., nu-i așa ?
Exact. La o cină normală, bărbatul nu stă niciodată lângă soție.
Ar trebui să stau pe partea cealaltă. Dle Wang, schimbați locul cu mine.
- Acum, dle Charleston ? - Da.
Exact așa cum credeam. Un alt test care ne putea costa viața.
Am fost salvați doar de faptul că sunt extrem de bine-crescut.
Noroc că nu am stat eu acolo! Aș fi fost ciopârțit.
Liniște, vă rog ! Nu intrați în panică ! Nimeni să nu se miște!
Tocmai a intrat cineva în cameră. Am auzit zgomot de pași.
Faceți liniște. Simt un miros.
- Ce ? - Dumnezeule ! Fasole cu cârnați.
Mi-e teamă că nu avem altceva.
Dickie, nu ! Știi cum fac când mă atingi acolo.
Nu am fost eu, iubito. Eu am mâinile în buzunar.
- Erau buzunarele mele. - Îmi pare rău.
Dickie, ai grijă cum te porți.
Bună seara, doamnelor și domnilor. Eu sunt Lionel Twain, gazda dv.
Dumnezeule ! Ce intrare...
Un pic cam teatrală, dră Marbles, dar îmi place iluzionismul.
Scuzați-mă că stau cu pălăria pe cap. Îmi cade părul.
Credeam că Twain e mai bătrân. În jurul vârstei de 72, 73 de ani.
76, mai exact, dle Diamond. De ce par atât de tânăr ? Foarte simplu.
Țin regim vegetarian, dorm 12 ore pe noapte și folosesc mult machiaj.
Sper că vă bucurați de tot confortul.
Confort, dle Twain ? Numiți "confort" vinul otrăvit și decapitarea ?
Nu. Le numesc inspirație.
Încă nu ne-ați explicat tentativele mecanice și culinare de a ne omorî.
Un joc, dle Perrier. Vă testam reacțiile, ca să zic așa.
Testează-mi reacțiile, și nu o să mai poți să testezi nimic. Ai înțeles ?
- Sam, ai scuipat-o pe infirmieră. - Îmi pare rău, bătrânico.
Nebuna trebuia să fie de mult în pat.
Suntem aici de patru ore, și nu am văzut nici urmă de cină sau de cadavru.
- De aceea, trebuie să vă spun adio. - Și eu, la fel.
Nimeni nu pleacă din casa asta!
Ce vreți spuneți, dle Twain ?
O să-ți răspund, dle Wang, dacă îmi spui de ce un om cu o minte strălucită
nu poate să rostească prepozițiile și articolele. "Ce vreți să spuneți ?"
Asta spus și eu. Ce vreți spuneți ?
Vreau să spun că m-am hotărât să demonstrez, fără urmă de îndoială,
că cel mai mare criminalist al lumii stă la masa asta, iar dv. vă uitați la el.
Nu vă uitați unii la alții. Uitați-vă la mine.
Eu sunt cel mai mare. Numărul unu.
Mie mi se pare că semeni cu numărul doi. Înțelegi ce vreau să spun ?
- Ce vrea să spună, dră Skeffington ? - Am să-ți spun. E ceva dezgustător.
În toate aventurile prin care ați trecut,
niciunul dintre dv. nu a lăsat vreo crimă nerezolvată.
Reputația dv. se bazează pe acest lucru.
Dar ce ar spune lumea
dacă cei mai renumiți cinci detectivi ar fi sechestrați într-o casă de țară,
izolați de lumea de afară, doar pentru a descoperi un cadavru
înjunghiat de 12 ori cu un cuțit de măcelărie ?
- Toți, incapabili de a rezolva crima. - Adică omorul ?
Dora, te rog ! Noi discutăm în termeni de specialitate.
Da, omorul, dnă Charleston.
La miezul nopții, cineva din această casă va fi omorât cu cruzime.
Uiți un mic detaliu, dle Twain. Cine victima ?
Cine "este" victima ? Asta mă duce la nebunie.
- Mi se pare că drumul nu e prea lung. - Chiar așa, dle Diamond ?
Rămâne de văzut cine e sănătos și cine e nebun.
Dle Wang, victima stă la această masă, chiar în acest moment.
La fel, și Criminalul, doamnelor și domnilor.
- Crimă ? - Da, vom avea o crimă drăguță.
De ce nu o împingi până pe autostradă ? Aici avem treabă.
- Zici că știi cine o s-o pățească ? - Îl cunosc îndeaproape.
- Și cum va fi comisă crima ? - Categorie.
- Și ora când va avea loc crimă ? - "Crima" ! Cu precizie.
Știu că nu e treaba mea, dar asta nu înseamnă că tu ești criminalul ?
Fără neveste. Refuz să discut cu nevestele.
Dora are dreptate. Toate degetele par să se îndrepte spre tine.
- Aș spune că nu e nicio provocare. - Să o fac mai interesantă ?
Un milion de dolari, celui care va rezolva crima.
Dv. vă puneți în joc reputația. Un milion de dolari scutiți de impozit.
Și toate drepturile de autor pentru carte și pentru film.
Prieteni, e ora 11. Încă o oră până când moartea îl va lovi pe unul dintre voi.
Ne vedem la miezul nopții.
Dle Twain...
- A dispărut. - Ba nu. E aici.
Ești iute ca un iepure!
Nu m-am mișcat. Sunt tot acolo. A fost un mic truc cu oglinzi.
Chiar așa ? Vrei să riști șapte ani de ghinion ?
- Încearcă, dle Diamond. - Ăsta va fi sfârșitul tău, grăsanule.
Stai ! Uneori, trucul nu funcționează.
De data asta, ai câștigat, dle Diamond. La miezul nopții, o să fie rândul meu.
Sper că știe cum să oprească chestia aia.
Celui care oferă un milion de dolari
pentru rezolvarea unei crime care nu a fost comisă încă
îi lipsește din cap și altceva în afară de păr.
Ce facem ? Stăm și așteptăm ca unul dintre noi să fie măcelărit ?
Ce s-a întâmplat cu majordomul ? De ce nu s-a întors cu cina ?
- Du-te și caută-l. - Nimeni nu părăsește camera.
De ce, tată ?
Twain spus că victima stă la această masă.
Dacă stăm împreună, crima nu va putea fi comisă fără martori.
Are dreptate. Ești un chinez deștept, dle Wang.
Propun să ne ținem de mâini. Lanțul e mai puternic dacă zalele nu sunt rupte.
Încetează !
- Am spus să încetezi ! - Ce s-a întâmplat, Diamond ?
Infirmiera mi-a pus "degetul ăla" în palmă.
Să-ți fie rușine, dră Whiters !
- Dumnezeule! - Ce e ?
Uitați-vă !
- Ce face ? - Cred că țipă.
- S-a întâmplat ceva la bucătărie ? - S-a întâmplat ceva cu mâncarea ?
- E cineva acolo ? - E cineva acolo, cu mâncarea ?
Bucătăreasa nu poate să vorbească sau să audă.
Cred că majordomul e mort. Numele meu e Yetta. Nu lucrez joia.
Dickie, întreab-o dacă doarme aici.
Cineva trebuie să se ducă să cerceteze.
Dar nu singur. Dle Charleston, dle Diamond, rămâneți cu ceilalți.
Dra Marble, dl Perrier și Wang vor face investigațiile.
Așa. Descarcă-te.
Ai grijă, Wang. Amprentele...
- Unde ? - Amprentele tale.
Poftim. Folosește batista mea.
- E... - Așa pare.
Cred că da.
- Nu atingeți nimic. Amprentele... - Chiar așa. Creion...
Nu are puls, inima nu îi bate.
Dacă nu se schimbă nimic, omul ăsta e mort.
- Nu sunt urme de violență. - Stai așa !
Ce e asta ?
Ce părere ai, Perrier ?
- Otravă. "N'est pas" ? - Nu e "n'est pas". E cacao.
Deci, în sfârșit, s-a petrecut crima.
Nu chiar. Twain a spus că victima stătea la masa noastră.
Majordomul nu era la masa noastră.
El e ucis pentru a ne distrage atenția de la adevărata crimă care va urma.
Uitați-vă ! Lipsește unul dintre cuțite.
Pariez că lipsește cuțitul de măcelărie.
- Înseamnă că ceilalți sunt în pericol. - Ce oră este ?
11:31 și 56 de secunde, 57, 58...
Spune-mi când să mă opresc. 59, 60...
Mai sunt 28 de minute până la crimă. Să ne întoarcem repede în sufragerie.
Trebuie să fim împreună la miezul nopții.
O clipă...
Batista...
Ce e aia?
O chitanță. Tot ce e aici a fost închiriat pentru noaptea asta.
Majordomul, bucătăreasa, mâncarea, scaunele din sufragerie... totul.
- Vrei să spui că... - Da.
Întregul decor al crimei a fost închiriat.
- Twain a făcut-o. E nebun. - Nebun, da. Prost, nu.
Ușă e închisă.
Sam Diamond a închis-o, ca măsură de siguranță.
- Bine a gândit Diamond! - Diamond, sunt Perrier. Deschide !
Diamond ? Charleston ? Sunteți înăuntru ?
Repede ! Du-te în bucătărie. Ia cheia din buzunarul majordomului mort.
Nu e nevoie să spui "majordom mort".
Mi-e de ajuns că trebuie să-i bag mâna în buzunar.
La naiba !
Dră Skeffington ! Dră Whiters !
- A dispărut. - Cine a dispărut?
- Majordomul. Poftim cheia. - Atunci, unde ai găsit cheia ?
- În buzunarul lui. - Care buzunar?
- Buzunarul majordomului. - Buzunarele sunt încă acolo ?
Exact. Cineva a furat corpul, dar a lăsat hainele acolo.
Deschide repede ușa ! Se întâmplă ceva foarte ciudat aici.
- Unde e toată lumea ? - Camera e plină cu oameni goi.
O să încerc cealaltă ușă.
E închisă. Pe dinăuntru.
Ciudat. Ambele uși sunt închise pe dinăuntru și e nicio cale de a ieși.
- Nu-mi place deloc. - Mie îmi place, dar nu înțeleg.
Poate există o altă ieșire din cameră. Un pasaj secret.
Vă înșelați. Nu există pasaje secrete, dle Wang.
- Tu vorbit? - Nu.
Nici eu.
- Eu am vorbit. - Vocea vine de la vaca de pe perete.
Elan, idiotule !
Unde sunt? Ce ai făcut cu ceilalți, nebunule ?
Deja sunteți derutați ? Ai nevoie de niște indicii, dle Perrier ?
Nu am nevoie de indiciile tale. O să le găsesc singur, acadea țicnită.
Cel care se ceartă cu vaca e ca un tren fără roți. Nu ajunge nicăieri.
M-am săturat de plăcintele tale cu răvașe !
Omul care s-a săturat de plăcinte cu răvașe...
- Liniște, domnilor, vă rog ! - Vaca vorbește din nou.
Cauți un indiciu, dră Marbles ?
Toți v-ați înșelat, Din sufragerie n-au plecat.
Numără până la zece, Apasă pe clanță, și vezi ce se petrece.
Ce înseamnă asta ? "Din sufragerie n-au plecat." Bineînțeles că au plecat.
Nu face presupuneri greșite, dră Marbles. Să ne întoarcem în hol.
- De ce ? - Noi credem că ceilalți nu sunt aici.
Vaca a spus că sunt în sufragerie. Să ne mai uităm o dată.
Închide ușa, te rog, dle Perrier!
Nu înțeleg ce...
Te rog. Opt, nouă, zece. Dră Marbles, deschideți ușa, vă rog !
- Unde ați fost ? Ne-am făcut griji. - Noi? Dar voi unde ați fost ?
Aici. Nu ați spus să nu părăsim camera ?
- Și nu ați ieșit din această cameră ? - Bineînțeles că nu.
Răspuns simplu, întrebare grea.
- Unde e majordomul ? - Majordomul a fost omorât.
Otrăvit. Totuși, lipsește unul dintre cuțitele de măcelărie.
Ne-am întors să vă spunem, dar ușile erau închise.
Eu m-am întors să iau cheia din buzunarul majordomului.
Dar cadavrul lipsea. Fusese dezbrăcat și hainele au fost lăsate acolo.
Nu înțeleg. De ce ar fura cineva un cadavru dezbrăcat ?
Dragă, există unii oameni care...
Asta e chiar foarte vulgar.
Apoi, ne-am întors aici, dar camera era goală. Nu mai era nimeni aici.
Capul de elan ne-a spus să nu presupunem că ați plecat din sufragerie.
Am numărat până la zece și am mai încercat o dată. Și iată-vă !
Nu-mi plac hiperbolele, dar pentru prima oară am făcut pe mine de frică.
Chiar îmi place.
- Focuri de armă, domnule. - Focuri de armă, tată.
- Focuri de armă, Sam. - Focuri de armă, Dickie.
De data asta, ne ducem eu și Charleston. Voi rămâneți aici.
Să mergem, Charleston.
Ai înțeles ceva, Wang ?
- Derutant. - E derutant. Vorbește naibii ca lumea !
- Deschide ușa! - Dumnezeule!
- Ce s-a întâmplat ? - S-a întors.
- Și e gol pușcă. - Nu înțeleg.
Prima oară, fură corpul și lasă hainele.
Apoi, fură hainele și lasă corpul. Cine ar face așa ceva ?
Probabil vreun spălător de haine nebun.
Dar focurile de armă ?
De ce să împuști o victimă care a fost otrăvită ?
Am auzit focuri de armă, dar nu văd nicio gaură de glonț.
Nici în cap, în gât, în spate sau în piept.
- Uită-te peste tot ! - Pe tot corpul ?
Cineva trebuie să facă asta. Iar eu am treabă, stau de pază.
- Stau eu de pază, și uită-te tu. - Bine, o să facem cu schimbul.
Tu te uiți la primul cadavru dezbrăcat pe care îl găsim, iar eu, la al doilea.
Grăbește-te, mai avem doar opt minute.
- Ai văzut ceva ? - Nu am găsit nicio gaură de glonț.
- Stai așa ! Am văzut ceva. - Ce ?
Lasă-o baltă. M-am înșelat. Nu era o gaură de glonț.
Dacă nu a fost împușcat, cum rămâne cu focurile de armă ?
Dezbină și cucerește. Altă diversiune.
Ne dă indicii fără însemnătate, ne zăpăcește cu banalități ciudate,
dar, în acest timp, se scurg Secundele rămase până la adevărata crimă.
Ești bun ! Nu ești genul meu de polițist, dar ești isteț și miroși bine.
Știu că nu ești efeminat, dar ce naiba ești?
- Un bărbat elegant. - Femeile se dau în vânt după tine, nu ?
- Nu văd de ce te-ar interesa... - Ai făcut-o cu o "chelnăriță" ?
- Poftim ? - Cu o "chelnăriță" grasă.
Nu știu cum sunt femeile de societate, dar nu afli ce e dragostea
până nu o faci cu o "chelnăriță" grasă și blondă.
Dacă ești interesat, sună-mă.
- Ce individ idiot și bizar! - Încă nu am încredere în tipul ăsta.
- Ce faci ? - Trebuie să mă spăl pe mâini...
- Ies imediat. - Mă duc înainte, să le spun celorlalți.
Oameni buni, nu o să vă vină să credeți...
Unde sunteți? Ce naiba se întâmplă aici?
Charleston, te speli mai târziu. Avem probleme.
E închisă pe dinăuntru. Asta înseamnă ceva, dar nu știu ce.
Charleston ?
Nu o să-ți vină să crezi...
Ți-am spus că ies imediat.
Nu-mi aduc aminte să fi închis ușa aia.
Ce s-a întâmplat ?
De unde s-au auzit împușcăturile ?
A ieșit cineva din cameră cât am fost plecați ?
- Deci ți s-a întâmplat și ție. - Unde e Dickie al meu ?
Îmi pare rău. Unde e soțul meu ?
Mai sunt două minute până la ora 12:00.
O cameră în care sunt opt oameni
se poate transforma într-o cameră goală doar dacă...
- Doar dacă... - Doar dacă nu a fost real.
Înțeleg ce vrei să spui, Diamond.
Când nu e plină de oameni o sufragerie plină de oameni?
- Atunci când sunt două sufragerii. - Exact.
Două sufragerii?
Două sufragerii identice. Twain e un geniu al electronicii.
A inventat un mecanism
care înlocuiește fără zgomot camera asta cu una identică.
- Am știut asta de la început. - Vă rog ! O să vă demonstrez.
O să ies pe ușă, o s-o închid, o să bat de trei ori, și veți dispărea.
Am înțeles tot. Toate sunt câte două.
- Dickie, nu e o noutate. - Toată lumea să se așeze.
- Mi-e frică, Sam. Ține-mă în brațe ! - Ține-te singură. Am treabă.
- Așezați-vă pe locurile dv. - 40 de secunde...
- Sunt îngrijorată pentru dl Perrier. - Mă duc să-l caut.
Nu. Nimeni nu părăsește camera!
Cealaltă ușă.
- E închisă. Nu pot să o deschid. - Grăbește-te. Mai sunt 15 secunde.
Ia-ți mâinile, șoferule !
Nu mă întreba nimic.
De ce ai îmbrăcat uniforma majordomului ?
Ți-am spus să nu mă întrebi nimic! Nu știu. S-a întâmplat prea repede.
- Bucătăreasa. Unde e bucătăreasa ? - A dispărut. Nu a spus o vorbă.
Mai sunt zece secunde. Așezați-vă și țineți-vă de mâini.
E imposibil ca omorul să se petreacă fără martori.
Trei, doi, unu...
S-a terminat. Suntem teferi și în siguranță.
- Probabil că e bucătăreasa. Intră. - Dragă, săraca femeie e surdă!
Îmi pare rău. Am uitat. Intră !
Nu-mi sună a bucătăreasă.
Dle Twain... Se pare că v-ați înșelat.
Nimeni nu a fost omorât. Intrați.
E mort?
Având în vedere chestia pe care o are înfiptă în spate, îi este mai bine mort.
- Nu atingeți nimic. - Nu mai spune "nu atingeți nimic".
Suntem criminaliști cu experiență.
Cred că e insultător și derutant să ne tot spui "nu atingeți nimic".
- Fă liniște, femeie! - Du-te dracului, amice!
Foarte amuzant. Când doi detectivi se ceartă
e ca și cum ai face tocană de miel. Totul se duce de râpă.
- Liniște ! - Tad!
Faceți liniște ! Nimeni să nu miște! Rămâneți pe loc !
Ce s-a întâmplat ?
Trebuie să mă duc la toaletă, și nu vreau să pierd nimic.
Vin și eu, Sam.
Prefer să mă duc singur, Tess. Dar îți mulțumesc, oricum.
- Bucătăreasa. - Ce ai spus, iubito ?
E clar că bucătăreasa l-a omorât. Majordomul e mort.
Iar noi toți am stat în camera asta, cu excepția ei.
Nimeni în afară de bucătăreasă nu putea intra sau ieși. Nu-i așa ?
- Fals. - De ce ești atât de sigur, Diamond ?
Pentru a putea înjunghia un om în spate, ai nevoie de un braț puternic.
Iar brațul ăsta nu mi se pare atât de puternic.
- E brațul bucătăresei ? - Nu e coada pisicii, doamnă.
Nu vă alarmați. Nu e real. Din același motiv, nici bucătăreasa nu este.
Am găsit asta înainte de a mă duce la toaletă.
Am o mică surpriză pentru voi, oameni buni.
- Un manechin. - Nu, o marionetă.
E perfectă, cu excepția faptului că nu vorbește și nici nu aude.
Îmi scot pălăria în fața omului înjunghiat în spate.
Păcat că e mort. Nu era deloc prost.
Sper că vă dați seama că în camera asta e un criminal.
De dragul femeilor prezente, vă sugerez să ne întoarcem în salon.
Fiul meu va acoperi cadavrul.
De ce trebuie să fac eu toată munca murdară ?
Pentru că mama ta nu e aici. Veniți, vă rog !
Începe să mă doară capul.
Trebuie să existe o cale de a opri mașinăria asta ridicolă.
Poate e vreun mecanism lângă fereastră.
Îmi pare rău, iubito, de data asta chiar plouă.
Vă sugerez să trecem la afaceri și să lămurim faptele.
E 12:30, duminică dimineață.
Ușile și ferestrele se vor deschide automat la răsăritul soarelui
și unul dintre noi va pleca de aici mai bogat cu un milion,
iar altul va pleca spre camera de gazare, pentru a fi spânzurat.
Unul, dle Perrier ? De ce nu doi? Toți avem asociați.
De ce nu patru sau șase sau opt? Nu am încredere în niciunul dintre voi.
Poate că sunt bun de țap ispășitor, dar nu am de gând să acopăr pe nimeni.
Nici măcar pe mine, Sam ?
Îndrăgostește-te de puștiul ăla japonez și lasă-mă în pace !
Putem să revenim la caz ? E târziu și îmi obosesc ochii.
- Credeam că mereu te uiți așa. - Termină, Sam!
Îmi cer scuze. Cazul ăsta mă enervează. Scuză-mă, sașiule.
Mulțumesc. Faptele, vă rog.
Dl Twain prezice crima. De asemenea, prezice că victima stătea la masă.
- Corect? - Corect.
Îmi pare rău, iubito, e ceva oficial. Corect.
Mai prezice producerea crimei la miezul nopții și numărul de răni.
Cum se poate, fără să colaboreze cu criminalul ?
- Poate că Twain s-a sinucis. - Din ce motiv ? Și cum ?
Motivul e simplu: vanitatea. Dacă nu putem să rezolvăm crima,
el ar fi numit cel mai mare detectiv al lumii.
Pentru asta, faptul că trebuie să moară nu e un preț prea mare.
În ceea ce privește modul în care a fost ucis,
un om care poate crea o cameră plină de minuni electronice, ca aceasta,
poate concepe și un mecanism care să-l înjunghie în spate de 11 sau de 12 ori.
Minunat, iubitule ! Sunt mândră de tine. Să mergem repede la culcare.
O clipă, vă rog !
O teorie foarte interesantă, dar ați uitat un amănunt.
Care e acesta ?
Că e stupidă. E cea mai stupidă teorie pe care am auzit-o.
- Ai una mai bună ? - Da. Una mult mai bună.
Eu mi-am făcut temele, dle Charleston.
Spre exemplu, am informații că stocul de acțiuni al soției dv...
A fost serios afectat de ultima criză financiară.
Pe scurt, sunteți falit, dle Charleston.
De doi ani împrumutați bani, cu 17% dobândă, de la dl Twain.
Falit ? Dickie, e adevărat?
Nu voiam să-ți spun acum, iubito. Păstram vestea pentru ziua ta.
Cu un milion de dolari, ați putea cumpăra multe costume elegante.
- Fii atent, Wang... - Chiar ruinați, Dickie ?
Aproape, iubito. Am un dolar și 75 de cenți.
Dar nu l-am omorât pe Lionel Twain. Mă crezi, nu-i așa ?
- O să discutăm, o să vedem. - Putea să fie oricare dintre voi.
Fiecare a ieșit la un moment dat din cameră, având ocazia să comită crima.
În ceea ce privește motivele, există și altele, în afară de vanitate și de bani.
- Răzbunarea, spre exemplu. - Ce vreți să spuneți ?
Nu sunt singurul care a avut legături cu dl Twain.
Știați că în tinerețe a fost un afemeiat ?
Vreți să spuneți că cineva de aici...
A fost, la un moment dat, îndrăgostită de Lionel Twain.
A fost logodit, apoi a părăsit-o pe dra Jessica Marbles.
- Dumnezeule! - Iisuse H. Cristoase !
A părăsit-o în fața altarului, acum 54 de ani.
A lăsat-o acolo, în același costum ponosit pe care-l poartă și acum.
- E adevărat, Jessica ? - Nu am fost părăsită. Eu l-am părăsit.
Voia să facem prostii înainte de nuntă.
- Și, fiind o doamnă, l-ai refuzat. - Nu chiar.
Dar situația a scăpat de sub control. A fost respingător, dar nu l-am omorât.
- Eu te cred. Dar tu, franțuzule ? - Nu sunt franțuz, sunt belgian.
În ceea ce privește motivele, ce ziceți de paricid ?
Uciderea propriului părinte.
Vrei să spui că Lionel Twain e tatăl cuiva din această cameră ?
Nu era tatăl meu, era unchiul meu.
Era foarte bun cu mine. Mă ducea la circ și îmi dădea bomboane.
Nu am mai făcut asta când am împlinit 26 de ani. Îmi pare rău, Sam.
26 ? La ce fel de circ te ducea ?
Iertați-mă, dar vorbeam de paricid, nu de "unchicid".
Se poate ca dl Twain să fi fost unchiul dv., dră Skeffington,
dar, în același timp, a fost și tatăl nelegitim al dlui Sidney Wang.
Nu e adevărat. Am fost adoptat. Am actele.
De asta toți copiii mei sunt adoptați.
Mă întrebam...
Mă iubea foarte mult, dar nu avea spirit de observație.
Într-o zi, când aveam 19 ani, m-a chemat în biroul lui.
Atunci a observat pentru prima oară că sunt asiatic și m-a dat afară.
- Aș fi putut... - Să îl omorâți, dle Wang ?
La fel de ușor ca dv., dle Perrier. Lionel Twain a omorât singura ființă
pe care ați iubit-o cu adevărat: Marie-Louise Cartier.
- Iubita ta ? - Pudelul meu.
Era un om foarte crud.
Dl Twain venea în fiecare sezon în Franța, la vânătoare de pudeli.
În ziua în care mi-au adus zgarda ei însângerată, l-aș fi...
- Omorât ? - Cu bucurie, dacă aș fi avut ocazia.
Dar nu am făcut-o. Cineva mi-a luat-o înainte.
Deci nu am fost chemați aici dintr-un singur motiv.
Nu numai că Twain ne testa calitățile de detectivi,
dar toți aveam un motiv pentru a-i veni de hac bătrânului.
- Încă nu am auzit motivul tău. - Motivul meu nu e important.
Să spunem doar că îl uram suficient de mult pentru a-l omorî.
Ești un om închis, dle Diamond. Ascunzi multe lucruri.
E posibil ca dl Twain să-ți fi descoperit secretul ?
Nu știu ce vrei să spui.
Dar noi știm, nu-i așa, dră Skeffington ?
Twain l-a agățat pe Sam într-un bar pentru homosexuali.
- Lucram la un caz. - În fiecare noapte, timp de șase luni ?
Primeam 50 de dolari pe zi, plus cheltuielile. Îi urăsc pe homosexuali.
Twain avea poze Polaroid cu Sam îmbrăcat în femeie.
Eram deghizat. Multe femei se duc în localurile alea.
Nu am sărutat pe nimeni.
Nu i-am făcut niciunui bărbat lucruri pe care nu le-aș face unei femei.
Și nu l-am omorât pe Twain.
- Târfă ! - Foarte interesant.
Toți aveam motive pentru a-l ucide pe Twain. Mă întreb cine a făcut-o.
Totuși, trebuie să petrecem într-un fel noaptea.
Dacă tot nu rezolvă nimeni cazul, propun să tragem un pui de somn.
Și vă sugerez să închideți ușile.
Unul dintre noi e un criminal nebun, în care nu trebuie să avem încredere.
- Tată ? - Da.
Cine crezi că e Criminalul ?
Nu știu, trebuie să mă gândesc. Voi ști de dimineață, când mă voi trezi.
- Și dacă nu te mai trezești ? - Atunci, tu ești Criminalul. Culcă-te.
- Noapte bună, tată. - Ar fi trebuit să adopt o pisică.
Să opresc boilerul ?
Nu e boiler. Cineva a pus un șarpe veninos în cameră.
Trezește-mă când se apropie de pat.
Vreau să știi, Dickie, că te-aș iubi chiar dacă tu ai fi Criminalul.
Nu cred că ar mai trebui să facem dragoste, dar tot te voi iubi.
Nu-ți face griji în privința asta.
Să vedem ce avem. Avem un cadavru de majordom, care lipsește,
o gazdă cu un cuțit înfipt în spate și un scorpion ce se târăște pe cuvertură.
- Ăsta e ? - Omoară instantaneu.
- Îți sugerez să nu te miști! - Cât timp ?
Pentru tot restul vieții, dacă se poate.
- Știu cine e Criminalul. - Ai rezolvat crima ?
Da, dră Whiters. Criminalul e... Dumnezeule, gaze!
Îmi pare rău. Nu pot să mă abțin. Sunt bătrână.
Alt gen de gaze. Din acelea care ucid.
- Uneori, gazele mele... - Vin prin aerisire!
E închisă pe dinafară.
- Ajutor! - Mie nu îmi miroase atât de rău.
Ajutor!
Am făcut bine că le-am spus despre barul pentru homosexuali?
E perfect, iubito. Au înghițit momeala ca niște pești idioți.
Lasă-i să creadă că sunt homosexual.
În timp ce mă suspectează pe mine, unul își va lăsa pantalonii în vine.
Sam, de ce ții în birou revistele alea cu bărbați musculoși ?
Sunt suspecți. Eu întotdeauna caut suspecți.
Ce e ticăitul pe care îl aud ?
Ticăitul pe care îl auzi e o bombă care va exploda în 30 de secunde.
Semnat: asasinul.
- Repede, Sam, ușa! - P.S.: Ușa e închisă.
Îmi pare rău, Tess. Și eu, care îți datorez atâția bani...
Nu-i nimic, Sam. Ce ne facem ?
Mi-a venit o idee, dar nu știu dacă o să meargă. Repede, întoarce-te !
- M-am întors, Sam. - Orice ar fi, să nu te întorci.
- Sam, dacă se întâmplă ceva... - Fă ce-ți spun, îngeraș.
Îmi vine să plâng.
Doamne, de ce mi se întâmplă tocmai mie una ca asta ?
- Ce cauți în patul meu ? - Nu am unde să dorm, domnule.
Dormi în mașină, șoferule. Du-te !
Sunteți nedrept. O să le spun tuturor că purtați perucă.
- Știu deja. - Atunci, de ce o mai purtați?
- Dar nu știam că și tu știi. - Bineînțeles că știu.
E o perucă groaznică.
O bombă, de cealaltă parte a holului. Repede, la ușă !
- E închisă pe dinafară. - Mi se pare că ești mai înalt. De ce ?
Nu înțeleg. Eu nu cresc.
Dacă tu nu crești, nu există decât o variantă: camera se micșorează.
Dumnezeule ! Coboară tavanul.
- Ce facem ? - Nu știu.
Dar exact așa se prepară pateul de gâscă.
Nu te grăbi. Nu șterge numele Wang.
- Șterge șarpele în schimb. - Bună lovitură, tată !
Noroc că ai somnul ușor.
Și acum, vă rog, dați-mi milionul de dolari!
Dle Bensondoamnă...
Banzai, tată !
Sunteți foarte isteț, dle Wang. După cum vedeți, pot să văd.
Da, văd.
Ca singur supraviețuitor, de unde ați știut că eu sunt?
M-am întors la vechea teorie:
majordomul e vinovat.
Nu m-am gândit la asta. Dar cum îți explici cadavrul meu din bucătărie ?
Cadavrul era făcut din plastic. Ca bucătăreasa de plastic.
În timp ce noi examinam majordomul de plastic, tu l-ai omorât pe Lionel Twain.
- Ești un spălător de rufe inteligent. - Dar nu suficient de inteligent.
O să iau eu milionul de dolari, Bensondoamnă, alias Irving Goldman.
Irving Goldman ?
Irving Goldman a fost avocatul raposatului Lionel Twain.
Lionel Twain a murit acum cinci ani,
iar corpul lui a fost găsit de curând în dulapul lui Goldman.
- Am dreptate, dle Goldman ? - Da, dnă Marbles.
Dar cum ați scăpat de gazul otrăvitor ?
Foarte simplu. Mi-am acoperit gura și am lăsat-o pe dra Whiters să-l inspire.
- Mi-e rău. - Știu.
Milionul de dolari, te rog.
Eu nu aș face-o, în locul tău, dle Goldman. Goldman e numele tău ?
- De fapt, te cheamă Marvin Metzner. - Marvin Metzner ?
Foarte bine, dle Charleston. Dar de unde ați știut?
Chitanța din mâna majordomului.
Cea care demonstra că weekendul a fost aranjat.
- Numai un contabil ar păstra așa ceva. - Dickie, ia banii și hai să plecăm.
Imediat, iubito. Goldman a fost ucis luna trecută, la schi.
A sărit de la 60 de metri într-o prăpastie.
- Nu mai pot aștepta, Dickie. - Nu v-ați pierdut flerul !
Dar cum ați scăpat de scorpionul ucigător ?
Nu am scăpat. A mușcat-o pe Dora. Avem 15 minute să ajungem la doctor.
- Poți să-i explici mai târziu, Dickie. - O clipă, iubito. Nu-ți fie frică.
- Banii, dle Metzner. - Îmi aparțin, domnule.
Marcel, unul dintre cei mai puternici oameni din lume,
a împiedicat tavanul să ne zdrobească.
Vor trece luni bune până să mergem din nou drept.
Dar, cu un milion de dolari, poți cumpăra multe.
Nu-i așa, dră Irene Twain, fiica lui Lionel?
Ce?
Prefer să mi se spună Rita. Dar de unde ați știut?
Să nu subestimați niciodată nasul unui francez, dră Twain.
La cină, am simțit mirosul de Chanel No. 5.
Dv. i-ați omorât pe toți. Pe Metzner, pe Goldman și pe tatăl dv.
Dacă ar fi fost după dv., i-ați fi omorât pe toți bărbații, nu-i așa ?
Bărbați care v-au făcut de rușine, care v-au umilit.
Pentru că aveați inteligență, talent, bani,
dar vă lipsea lucrul pe care îl doreați cel mai mult: frumusețea.
Dră Twain, ca bărbat, erați acceptabilă, dar, ca femeie, nu sunteți atrăgătoare.
Asta e părerea ta, băiete.
Acum, banii, te rog. Cu puțin noroc, mai pot lua masa la Maxim.
În locul tău, aș comanda un sendviș cu pește.
Pentru că banii sunt ai mei. Așa e, sunt viu și în formă.
Dra Skeffington a aruncat bomba în toaletă. A explodat când trăgea apa.
Scaunul i-a trecut la doi centimetri de cap.
- Mă simt bine, J.J. - J.J. ?
Așa e, oameni buni. Ne-a păcălit pe toți.
În spatele biroului stă adevăratul Sam Diamond.
Numele meu e J.J. Loomis. Sunt actor. Imit oameni.
Am jucat spectacolul "Carson" de șase ori în ultimul an.
Diamond m-a angajat pentru acest weekend.
Dra Skeffington e, de fapt, Vilma Norman.
E ospătăriță la motelul Waterbed, din Carmel.
Bună!
Diamond vă ura pe toți.
Voi câștigați bani mulți, iar el stătea în biroul lui murdar din San Francisco.
Dacă dovedea că e numărul unu, vă lua toți clienții bogați.
Dar, din moment ce eu am reconstituit faptele, cred că banii îmi aparțin.
Nu-i așa, dle Diamond ?
Te înșeli.
Era atât de simplu, încât și un copil ar fi ghicit.
Nu, dragi colegi. Ați uitat cea mai simplă și mai directă explicație.
Că eu sunt Lionel Twain.
Sunteți inteligenți de atâta timp, încât ați uitat să fiți umili.
Ne-ați torturat cu finaluri surprinzătoare, care nu au niciun sens.
Ați introdus în ultimele pagini personaje care nu existau în carte.
Ați păstrat indicii și informații care făceau imposibilă găsirea făptașului.
Dar acum se întoarce jocul.
Milioane de cititori sunt răzbunați acum.
Când lumea va afla că v-am depășit,
cărțile voastre de 1,95 dolari se vor vinde cu 12 cenți.
Doamnelor și domnilor, e timpul să plecați. V-am pregătit notele de plată.
Acceptăm și cărți de credit.
- Și scorpionul era fals ? - Totul. Și podul, și servitoarea...
Dar ești sigur în legătură cu scorpionul ?
Da. Chiar și Ceața. A făcut-o cu o mașină pentru gheață. Uită-te !
Cât de puțin romantic...
Dacă el era Lionel Twain, atunci, tu ești Sam Diamond.
- Așa e, iubito. - Am lucrat deghizat sub deghizare.
Muncești din greu pentru 50 de dolari în branșa asta.
Sam, asta înseamnă că nu ne vom mai vedea.
Depinde. Voi veni, dacă vei avea nevoie de mine.
Nu trebuie decât să fluieri.
- Și știi să fluieri, nu-i așa, iubito ? - Desigur. Ce vrei să spui ?
Las-o baltă ! Ai stricat totul.
Nu înțeleg, tată. A fost sau nu un omor?
Da, ne-am omorât un weekend. Condu, te rog!
Extras și corectat subtitluri: *** paminotu *** pentru goldies.in
Ați urmărit filmul CINCI DETECTIVI LA MIEZUL NOPȚII