Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
IRONIA SOARTEI sau SĂ VĂ FIE DE BINE
O poveste cu totul atipică, care nu putea să se întâmple
decât numai şi numai în seara de Anul Nou.
Orăşelele din suburbia Moscovei: Troparevo, Certanovo,
Medvedkovo şi desigur Ceremuski
nu credeau că vor fi imortalizate
în aceeaşi zi îngrozitoare,
în care urmau să fie şterse de pe faţa pământului.
Oraşul Ceremuski a dat numele unei noi comunităţi,
care se dezvolta în partea de sud-vest a capitalei.
În zilele noastre, aproape fiecare oraş sovietic
are propriul său orăşel gen Ceremuski.
În vremurile trecute, când cineva se afla într-un oraş străin,
se simţea pierdut şi singur.
Totul în jurul lui era ciudat: casele, străzile şi viaţa însăşi.
Dar totul e altfel acum.
O persoană vine într-un oraş străin,
dar se simte acolo ca acasă.
Asta ca să vedeţi cât de ridicoli erau predecesorii noştri,
atunci când au conceput diverse proiecte arhitecturale!
În zilele noastre, în fiecare oraş veţi întâlni
o sală de cinema standard "Racheta", unde puteţi vedea
un film standard.
- Vindeţi portocale? - Acolo sunt.
Toată lumea vine la târg! Podoabe de Crăciun, artificii
şi cadouri pentru fiecare. Veniţi aici, prieteni!
Nici denumirile străzilor nu sunt prea inspirate.
Care oraş nu are străzi ca Sadovaia 1 sau Zagorodnaia 2,
strada Uzinei 3, strada Parcului 1, strada Industriilor 2,
sau strada Constructorilor 3? Sună frumos, nu-i aşa?
Scările de bloc, care seamănă toate între ele,
toate sunt zugrăvite cu o culoare standard, plăcută ochiului.
Apartamente standard, mobilate cu mobilă obişnuită,
încuietori obişnuite, montate în uşi obişnuite, fără semne distinctive.
Jenia, dragă, am o propunere deosebită.
Da?
Deja am emoţii.
Jenia, hai să ne întâlnim de Anul Nou.
Desigur. Nu aşa am vorbit?
Nu.
Nu înţelegi. Hai să fim doar noi doi.
Ce vrei să spui prin "doar noi doi"? Nu înţeleg.
Hai să nu mergem la Katania.
Dar e imposibil, Galea. Deja am făcut nişte aranjamente.
Ei sunt prietenii mei. Iar tu deja ai preparat salată de crab.
Ştii că-mi plac crabii!
Grozav. O să-i mâncăm împreună.
Unde o să-i mâncăm?
Eşti aşa prostuţ!
O să stăm aici, în casa ta.
Aici?
Şi ce facem cu Katania?
Oleg mă invită să sărbătorim Anul Nou
la restaurantul din turnul televiziunii Ostankino.
Dă-mi vârful, te rog.
- Se învârte. - Cine?
Restaurantul.
Păi dacă vrei să te învârţi, învârte-te.
Vreau să întâmpin Anul Nou cu tine.
Da? Hai s-o facem atunci!
- Eşti aşa nătâng! - Şi pe cine mai invităm?
Păi asta-i esenţialul. Pe nimeni, înţelegi?
Cum adică, pe nimeni? Şi mama mea?
Maică-ta o să meargă altundeva. O să gătească ea totul,
o să pună masa, eu o s-o ajut. Ai o mamă grozavă.
Minunată idee! Cum de nu mi-a venit mie ideea asta?
Unul din noi trebuie să fie mai deştept decât celălalt.
- Tu eşti aceea. - Jenia, încetează!
Şi cum rămâne cu Katania? Nu înţeleg...
Oleg m-a invitat de Anul Nou
la o mănăstire din Suzdal.
La naiba cu Oleg! La naiba cu mănăstirea!
Nu vreau să merg nicăieri. Vreau să fiu cu tine.
Cu mine?
Scuzaţi-mă, caut strada Constructorilor 3.
E acolo, în spatele clădirilor acelea înalte.
- O să vedeţi o biserică acolo. - Mulţumesc.
Vom întâmpina Anul Nou împreună. Doar tu şi cu mine.
O să mă schimb...
o să fiu mai curajos...
Şi în sfârşit o să-ţi spun tot ce trebuie să-ţi spun.
Jenia!
Nu-mi vine să cred! Vrei să mă ceri în căsătorie?
După doi ani de când suntem împreună...
Să aşteptăm să vină Anul Nou, când o să sune clopoţeii...
Să aşteptăm...
Mi-e frică de faptul că niciodată n-o să ai curajul să faci asta.
Ştii...e laşitatea... unui burlac bătrân.
Vezi tu, eu am mai cerut o dată în căsătorie o femeie.
Spre surprinderea mea, ea a spus "da".
Dar când mi-am imaginat că
o să vină să locuiască în căsuţa mea,
iar în fiecare zi...
o să se fâţâie prin faţa mea...
încoace şi-ncolo, încoace şi-ncolo...
Am cedat nervos şi-am fugit la Leningrad.
O să fugi şi de mine?
E imposibil să fug de tine.
Decizia mea e absolut finală.
Am stat mult şi m-am gândit, dar în final m-am hotărât.
Jenia...
Tu ce crezi, când cântă oamenii?
Să cânte?
Când? La concertele în aer liber...
- Şi... Cu alte ocazii? - Cântă la operă.
Cântă când n-au ce face.
Prostuţule! Ştii când cântă oamenii?
- Când n-au ureche muzicală? - Nu.
- Când sunt fericiţi. - Ai dreptate.
- Maria Dimitrievna... - Linişte!
La mulţi ani!
Mai încet, te rog!
De ce?
- Cine-i, mamă? - E doar un vecin, dragă.
- Ce se-ntâmplă? - Pavel, vino mâine.
Plec la Leningrad în seara asta.
Bine atunci, drum bun.
De ce te porţi ca un golan?
- Mamă, cine mai e? - A venit o telegramă de la mătuşa Vera.
Îţi mai aminteşti cum ne spuneai la amândoi ca întotdeauna
să spunem adevărul?
Sunt situaţii în care-i mai bine să spui o minciună.
Dar Mişa şi Saşa ne aşteaptă la baia comunală.
Asta nu-i o problemă.
Plec la Leningrad imediat după aceea.
De ce trebuie să mergi la Leningrad?
Irina are treabă acolo, iar eu mă duc cu avionul
ca să petrec Anul Nou cu ea. De fapt ce se-ntâmplă?
- E secret. - Ce secret?
- O să afli la momentul potrivit. - Jenia n-are secrete faţă de mine.
Pleacă, dispari!
Jenia, trebuie să plec. Am atâtea de făcut astăzi!
- Galea!.. - Ce-i?
Galea...
Chestia e că...
Cum se spune?.. - Ce-i?
Te iubesc.
Vreau să fii soţia mea.
Dar o să mă fâţâi mereu prin faţa ochilor tăi.
Te rog s-o faci.
Vreau să fim împreună.
Uite cheia. Vino la 11 să petrecem de Anul Nou.
Să aduc salata?
Salata?
N-am înţeles principalul lucru: ai spus "da"?
Am luat cheia, nu-i aşa?
Şi ce-nseamnă asta?
Asta nu-nseamnă nimic.
Ne vedem diseară. Spune-i la revedere mamei tale din partea mea.
- Mă îngrijorează chestia cu Katania. - Dă-o-ncolo.
Mamă!
- Ştii, mamă, mă gândesc să mă-nsor. - Şi eu mă gândesc la fel.
Ce părere ai de Galea?
Tu te însori, nu eu.
Dar tu eşti maică-mea!
Sper să nu uiţi asta după ce te-nsori.
Înţeleg că n-o placi.
Păi, nu mă dau în vânt în mod special după ea,
dar e destul de inteligentă şi are bune maniere.
Înţeleg.
Dacă nu te căsătoreşti acum, nu ai să te mai căsătoreşti niciodată.
Am deja 36...
Nu e foarte politicos să-mi aminteşti ce vârstă am.
Chiar şi aşa nu mă supăr.
Sus!
Încetează! Nu mă supăr. Sunt o mamă minunată, nu-i aşa?
Gătesc orice şi mă duc în vizită la prieteni.
- Unde sunt paharele? - Le găsesc eu. Paharelor!
Ar trebui să fie aici.
Dacă le muţi dintr-un loc în altul, nu o să mai găseşti nimic.
Nu sunt aici.
Aici sunt!
Mă întreb... ce a văzut la mine?
Este mult mai tânără decît mine.
Şi apoi, este aşa de frumoasă!
Şi eu sunt surprinsă că a ales aşa un tăntălău.
Tăntălău?
Trebuia să-i spui neapărat despre Leningrad?
Când un bărbat cere în căsătorie o femeie,
nu-i vorbeşte despre o alta.
- Chiar aşa? Nu ştiam. - Da.
Acum ştiu totul!
Acum ştiu cum un bărbat ar trebui să ceară în căsătorie o femeie.
Lăudărosule!
- Cine suna tot timpul la uşă? - Pavel.
Se duce la Leningrad. I-am spus să plece.
Oare să mă duc totuşi la baia comunală?
În nici un caz nu-ţi strică,
Dacă o să fii curat când vine Anul Nou.
M-am hotărât. O să merg să fac o baie.
O baie în fiecare apartament - Aşa ar trebui să fie.
Asta e civilizaţia.
- Vorbeşti cu mine? - Da.
Dar procesul spălării propriului corp,
care într-o baie comunală capătă semnificaţia unui ritual ceremonios,
în baia ta de-acasă constă doar în a-ţi răzui jegul de pe tine.
De aici tradiţia rusească de a ura cuiva "Abur uşor".
Mai umple-o o dată.
Ai văzut vreodată abur în baia ta de-acasă?
Mişa are dreptate, o baie bună îţi curăţă corpul şi sufletul.
Băieţi!
E fain aici, dar trebuie să plec.
Ba nu, n-o să scapi aşa uşor.
Toţi aşteptăm.
Ce aşteptaţi?
Nu bem în cinstea logodnei tale?
Aici, în baia comunală?
Jenia are dreptate. Nu se serveşte alcool într-o baie comunală.
Dacă n-aş fi eu, situaţia ar fi fără ieşire.
Vodcă!
Nu, nu, nu pot.
Doar un rând. Trebuie să ajung la aeroport.
Hai, băieţi!
Toată lumea trebuie să fie în formă maximă.
De ce să nu facem asta mâine? La mine acasă.
O să vă fac cunoştinţă cu soţia mea.
Mâine o să fiu la Leningrad.
Acum... hai, bea!
Mă întreb ce-ai ales.
Nu "ce", ci "pe cine"!
Asta-i groaznic: vodcă după bere.
Am ieşit din tura de noapte...
Uite un baton de ciocolată. Ca să te dregi după asta.
Bine, dar doar un rând.
Pavel, toastul tău.
Eşti cel mai elocvent dintre noi.
- Iar tu - cel mai puţin inteligent. - Îţi mulţumesc.
Ăsta-i un toast...
în cinstea lui Jenia Lukaşin.
Băieţi, fiţi serioşi.
Cel mai timid dintre noi,
care în sfârşit şi-a luat inima în dinţi şi s-a hotărât să se-nsoare.
Ultimul dintre noi.
Jenia, şi acum ceva serios. Să fii fericit!
- Să fii fericit, Jenia. - Asta cere încă o băutură.
Asta-i pe bune.
Ascultă...
Cum o cheamă?
Are un nume foarte frumos.
- Galea. - Frumos nume!
Mai mult, nu e un nume comun.
Băieţi, n-avem de-ales.
În cinstea lui Galea!
Să bem pentru Galea!
Galea, să fii fericită!
Ticăloşilor!
Am avut o tură de noapte...
Nu-i suficient de rece!
Spune-ne cum v-aţi cunoscut.
E o poveste lungă.
A venit la policlinica mea.
E bolnavă?
Nu.
Avea o dislocare.
O ciudată! Asta explică de ce se mărită cu tine.
Haideţi să bem pentru sănătatea lor.
De unde-ai mai scos şi sticla aia? Pune-o la loc!
Nevastă-mea mi-a spus să cumpăr ceva pentru diseară.
Dacă o ţinem tot aşa,
am şanse mari să pierd avionul.
Pavel, crede-mă. Eu niciodată nu mă-mbăt.
Dă-mi biletul tău.
Sigur e rău pentru sănătatea mea!
Ea o să creadă că sunt un alcoolic!
Asta-i nemaiauzit! Un doctor refuză să bea pentru sănătate.
De ce a trebuit să vin aici?
Acum spune-ne cum ai întâlnit-o.
Pe mine mă-ntrebi? Pe cine?
Pe Galea. Sau e altcineva?
Nu, nu e nimeni altcineva. Sunt burlac.
- Pentru ce să bem? - Să bem pentru burlaci.
Pentru viaţa de burlac! Ura!
Nu poţi să nu bei pentru asta!
Pentru voi e acelaşi lucru!
Dar nu pot să-mi imaginez ce-o să mi se-ntâmple,
dacă nu voi veni acasă la timp pentru petrecerea de Anul Nou.
Băieţi, am un anunţ foarte important de făcut.
Ai făcut destule. Tu te însori, mai ţii minte?
N-am uitat.
Dacă uiţi, o să-ţi amintesc eu.
Băieţi, să bem pentru prietenia noastră.
Ce băiat bun!
Bun discurs! Eşti un orator înnăscut.
Fă-mi puţin loc.
Hai să ne cântărim.
Ce-ar fi ca noi doi să ne cântărim împreună?
Băieţi, am un toast romantico-liric de făcut.
Ajunge! Trebuie să mergem la aeroport.
- Pentru ce? - Unul din noi merge la Leningrad.
- Să mergem! - Să zburăm!
Întindeţi-vă cearşafurile! Pregătiţi-vă pentru decolare!
Atenţiune toţi pasagerii, începe îmbarcarea pe aeronava TU-134,
zborul 392, cu plecarea de la Moscova, destinaţia Leningrad.
Rugăm toţi pasagerii să se îndrepte spre poarta de plecare.
- Cred că ăsta-i zboru' nostru. - Şi eu zic la fel.
Nu-ţi mai aduci aminte care din noi doi tre' să zboare?
Nu.
Stai, las' pe mine.
- Hai s-o luăm pe cale logică. - Hai.
- Tu zbori la Leningrad? - Nu.
Nici eu.
Atenţie, îmbarcarea pentru zborul 392 la Leningrad începe acum.
E posibil ca Pavel să zboare la Leningrad?
E posibil.
Dar Jenia?
Şi el la fel.
Amândoi pot.
Tragem la sorţi?
Hai să nu ne lăsăm în voia sorţii.
Când eram la baia comunală, pentru ce am băut?
Pentru sănătatea lui Lukaşin.
Pentru că el se-nsoară.
- Ai o memorie nemaipomenită. - Lasă felicitările pe mai târziu.
Asta înseamnă că Jenia zboară la Leningrad,
ca să participe la propria nuntă.
Ar fi recunoscut asta chiar el, dacă n-ar fi fost aşa de obosit.
Stai!
El a spus că şi-a întîlnit logodnica la policlinica unde lucrează,
când ea a venit să consulte un doctor.
Am un răspuns pentru tine.
Ce înseamnă asta?
Asta înseamnă că ea era la Moscova într-o călătorie de afaceri.
Logică beton!
Îmbarcarea la zborul Aeroflot 392,
cu plecarea din Moscova, destinaţia Leningrad, s-a încheiat.
Cu grijă!
- Unde mă duceţi? - Să-ţi întâlneşti fericirea.
Stai! Am făcut bine că l-am spălat.
Atenţiune! Cursa
392 de la Moscova tocmai a aterizat.
- Ai grijă! - Ce-am făcut să merit asta?
Cursa de la Moscova tocmai a aterizat.
Mi-e frig!
La naiba!
Nu trebuia să bei aşa de mult.
Pavel!
Atenţiune, toţi pasagerii care zboară la Krasnoiarsk.
Zborul dvs. este amânat până la ora 12 p.m.,
datorită vremii nefavorabile din Krasnoiarsk.
Cât e ceasul?
Mai sunt 2 ore şi 50 de minute până la Anul Nou.
Fii atent, tinere!
- Unde sunt? - Unde sunt şi eu.
- Şi tu unde eşti? - La aeroport.
E vreme urâtă la Krasnoiarsk.
Cea mai rea pe care am văzut-o de Anul Nou dintr-un scaun al sălii de aşteptare a aeroportului...
Şi cea mai bună?
Tot de pe un scaun, dar din aer.
Ai prins vreodată Anul Nou în aer?
Nu. Şi nici nu vreau asta.
Nici eu. Dar ce pot să fac?
- Tu cine eşti? - Sunt un om.
L-am văzut pe Pavel la aeroport, iar acum mă duc acasă.
Foarte bine, îţi doresc numai bine.
- La Mulţi Ani! - La fel.
Lasă familiarismele!
Nu crezi că e prea devreme, tinere?
Sunteţi liber?
- Da. Unde vă duc? - Strada Constructorilor 3,
nr. 25, apartamentul 12, etajul 4.
Nu-mi pasă nici dacă-i etajul 5!
Taxi!
Lăsaţi-mă să ies!
Cetăţeni! La Mulţi Ani!
În sfârşit acasă!
Sunt acasă.
"Nu va fi nimeni acasă..."
Cine-i omuleţul ăsta de-aici? Nu ţi-e frică de mine?
Ai grijă!
Am căzut. Vă mulţumesc.
Luaţi-o înainte... Doar după dvs....
N-o să mă muşti, nu-i aşa?
Urcăm.
Vino să mă vizitezi. Stau la apartamentul 12.
"Jim, bate lăbuţa ca să fim fericiţi". Haide.
Nu vrea!
Îţi doresc La Mulţi Ani!
Umblă câinii pe-aici!
Mamă!
Cu grijă, cu grijă...
Ţineţi liftul, vă rog!
Hei!..
Trezeşte-te! Mă auzi?
Trezeşte-te chiar acum! Ridică-te!
Eşti viu sau mort?
Aşa deci!..
Trezeşte-te imediat! Mă auzi?
Scoală-te! Ce faci aici?
Nu mă zgâlţâi!
Vreau să dorm puţin.
Cine eşti? Cum ai intrat aici?
- Nu mă mai zdruncina! Scoală-te!
- Au, mă doare! - Scoală-te acum!
Nu mă mai deranja!
Nu-mi vine să cred!
Bine, tu ai vrut-o!
Îţi spun pentru ultima oară.
O, ce bine e! Poţi să mai faci aşa o dată?
Navighez!
Ce-i asta?
Ce faci? Sunt ud! Eşti nebună?
Aţi înnebunit toţi?
Nu sunt o floare-de-pat.
Cine eşti?
Ce se-ntâmplă aici?
Ieşi afară de-aici, acum!
Asta-i culmea!
- Ce faci aici? - Păi, dormeam.
Ce-i? Ce vrei?
N-o mai fă pe-a prostul!
- De ce? - Ce cauţi aici, întins pe pat?
Pleacă imediat!
Acum!
Ce nesimţită! Nu-i îndeajuns că ai intrat ca o hoaţă în casa mea,
te mai porţi şi ca o bandită!
Ce-i asta?
- Casa ta? - Corect, eu locuiesc aici.
- Şi-atunci tu unde crezi că locuiesc eu? - Nu ştiu.
Şi nici nu-mi pasă. Asta-i nesimţire curată!
Ca să ştii şi tu, logodnica mea, Galea, trebuie să vină aici dintr-un momemt în altul.
Nu vreau
să te vadă aici.
Cum e posibil ca logodnica ta să vină în casa mea?
Nu-i momentul să faci bancuri! Mă doare groaznic capul!
Cât e ceasul?
Doamne, e aproape 11 seara! Acuşi vin oaspeţii.
Iar prezenţa ta aici nu e deloc binevenită.
Cum se face că prietenii tăi o să vină în casa mea?
Mi-e sete!
Eşti nebună? De ce te porţi ca o nesimţită?
Ascultă-mă!
Încearcă să te trezeşti. Unde crezi că eşti?
Acasă. Nr.25, strada Constructorilor 3...
Ba nu!
Eu locuiesc la nr. 25, strada Constructorilor 3,
Apartamentul 12.
Ba nu, dragă.
Termino!
Nu te mai purta huliganic!
Locuiesc aici cu mama mea. 32 de metri de spaţiu.
Ba nu, eu şi maică-mea ocupăm ăştia 32 de metri de spaţiu.
Felicitări! Nu poţi spune că avem apartamente prea spaţioase.
Foarte fină observaţia.
De fapt, cine m-a împachetat în chestia asta?
Ţi-aş rămâne foarte îndatorată,
dacă ai binevoi să dispari chiar în secunda asta.
Nu mă zdruncina! Vreau puţin respect!
Mamă!
Mama a plecat.
O să-ţi dau cu ceva în cap!
- A cui mamă a plecat? - Slavă Domnului, avem mame diferite.
Da?
Pardon... Şi amândouă mamele au plecat?
Am sentimentul că unul din noi e nebun.
Eu ştiu care e ăla.
Da, şi eu la fel.
Îmi faci vreo aluzie?
Casă de nebuni!
De ce mi-ai mutat dulapul?
Stă exact acolo unde l-au pus.
E setul meu polonez de mobilă.
- 830 de ruble. - Şi 20 ciubucul.
Eu am plătit 25.
Asta-i treaba ta.
Doamne! Cred că am halucinaţii!
Şi ca să pună capac peste toate, mi-ai furat şi pozele de familie!
De ce a pus mama farfuriile altcuiva pe masă?
În sfârşit începi să vezi lucrurile mai clar!
Ce-i de văzut aici?
Ai intrat ca o hoaţă, mi-ai deranjat mobila de la locul ei...
Ai schimbat farfuriile.
Ce-ai făcut cu lustra mea?
Am amanetat-o.
Pentru ce?
Unde sunt?
Apartamentul 12, numărul 25, strada Constructorilor 3.
Corect, asta-i adresa mea. Jur că-i asta!
Dar parcă am sentimentul că nu sunt acasă.
Deci am stabilit lucrurile!
Poţi să pleci acum.
Nu pot să plec nicăieri îmbrăcat aşa.
- Rochia mea! - Nu mă dezbrăca!
- Dă-mi înapoi haina! - M-ai călcat pe picior!
Ăsta-i comportament huliganic! E casa mea şi am dreptul legal să stau aici!
- E casa ta? - Da, a mea şi a mamei mele!
- O să-ţi arăt buletinul meu. - Să-l arăţi!
Huligano! Unde mi-e haina?
- De unde să ştiu eu? - Atunci cine ştie?
E de culoare gri, cu nişte dunguliţe...
Am cumpărat-o la Mostorg.
Uite-o aici, uite hăinuţa mea.
O să-ţi arăt unde stau. Să intri în casa altuia...
Uite-aşa...
Apartamentul 12, numărul 25, strada Constructorilor 3, Moscova.
Uite aici. Un document oficial.
Acum te rog să pleci.
Gata, m-am săturat.
- Ce-i asta? - Moscova!
Corect, Moscova.
- Chiar aşa? - Ce vrei să spui?
Tu crezi că eşti la Moscova?
Dar tu unde crezi că sunt?
Acum pricep...
Ai ceva împotrivă? La Moscova, drăguţo, în capitală.
Stai...
Ce cauţi acolo?
Nu mai cotrobăi prin lucrurile mele!
- Uite-te aici, te rog! - De ce îmi arăţi asta?
Ce-i asta?
Apartamentul 12, numărul 25, strada Constructorilor nr.3, Leningrad.
Cum adică, îhî?
Vrei să-mi sugerezi că sunt în Leningrad?
- Exact. - Cum adică "exact"?
Eşti în Leningrad.
Cum am ajuns aici?
Săracul de tine...
- Am fost la o baie comunală. - Mă bucur pentru tine.
- Iar acum pleacă! - N-am unde să mă duc.
Nu ridica mâinile asupra mea!
Vrei să spui că acum sunt în Leningrad?
Sunt aici?
În oraşul de pe râul Neva?
Îmi aduc aminte totul foarte clar.
Am fost la aeroport să-l conducem pe Pavel.
Înainte de asta, am fost să facem o baie.
Asta înseamnă că eu am zburat până aici, în locul lui Pavel?
- Trebuie să nu mai bei. - Da' nu beau deloc.
A fost un accident.
Deci sunt în Leningrad!
Ce coşmar!
Galea mea e la Moscova,
iar eu sunt aici, stau pe podea în Leningrad.
Doamne, măcar de-ar fi fost alt oraş.
Nu... Ce faci acolo?
Te rog, nu deschide!
Dacă nu deschid chiar acum, o să-mi înrăutăţesc situaţia.
Ca să ştii şi tu, e el!
Cine-i? Nu deschide! Trebuie să-mi pun pantalonii.
- Bună ziua. - Bună ziua.
La Mulţi Ani, Nadenka.
Dă-mi astea.
- Cum ai călătorit? - Nu mă-ntreba!
Drumurile sunt pline de polei.
Trebuie să fii atent. Este aşa de periculos!
Mulţumesc, Nadiuşa.
Dacă ai şti ce mult mi-ai lipsit, dragă.
Abia aşteptam să te revăd.
Mulţumesc, dragă.
Ţi-am pregătit un cadou de Anul Nou.
Îţi mulţumesc. Şi eu am un cadou pentru tine.
Numai că e în cameră.
Ipolit, trebuie să-ţi spun ceva.
- N-o să-ţi vină să crezi. - Ce e?
O să mori de râs!
Vin acasă, iar în patul meu...
Găsesc un străin.
N-am putut să-l trezesc.
Am turnat apă peste el, dintr-un ceainic.
- Aha, înţeleg... - Te rog, te implor!
- La Mulţi Ani. - Poartă-te cuviincios!
Te rog!
Un cadou drăguţ. Mulţumesc.
Lasă-mă doar să-ţi explic. Ea n-are nici o legătură cu asta.
E numai vina mea.
Aş vrea să ştiu nişte detalii.
Da, te rog.
- Cine-i el? - Nu-l cunosc.
Mi-e total necunoscut.
Un străin...
Cum a ajuns aici?
Printr-o incredibilă coincidenţă.
Şi el locuieşte la
numărul 25, strada Constructorilor, apartamentul 12. Doar că in Moscova.
În Moscova stau eu!
- Ce-i asta? - Ăştia sunt pantalonii mei.
Cu grijă, o să-i mototoleşti.
A fost la o baie comunală cu prietenii lui, a băut...
- Uite-te la el. - O s-o fac, la timpul potrivit.
Iar ei l-au îmbarcat într-un avion, din greşeală.
Unde? La baia comunală?
Nu, nu sunt avioane într-o baie comunală.
Nu vorbesc cu tine!
Spune-i că noi am fost la baie cu Pavel.
Mai taci din gură!
De la baia comunală s-au dus direct la aeroport.
Ca să-şi ia rămas bun de la Pavel!
- Să-şi ia rămas bun de la Pavel. - Deci şi Pavel e aici?!
Ba nu, nu e nici un Pavel. Eu sunt aici în locul lui.
Deci tu îl aşteptai pe Pavel, dar în locul lui
a venit personajul ăsta?
De ce nu înţelegi? Ea nu aştepta pe nimeni!
Nu aşteptam pe nimeni.
- A fost o greşeală. - L-au îmbarcat ca bagaj?
Ce bagaj? Sau poate că nu-mi amintesc bine.
O să explic totul. Doar că mai întâi trebuie să mă îmbrac.
Vrei să ţii asta, te rog?
O să mă îmbrac şi o să vă explic totul.
- E aşa de urât! - E absolut dezgustător!
Asta-i o chestiune de gust. Eu nu v-am făcut nimic.
- Cum a ajuns în patul tău? - Din întîmplare.
Vă cer iertare, doamnă.
Cum te numeşti?
Era în patul tău, dar nu-ţi ştie numele!
Nu mă mai împinge!
Ipolit, stai!
Mi-a căzut ceva în cap!
Dacă mi-ar fi ştiut numele, ai fi rămas?
- Încetează! - Te rog, rămâi!
Nici măcar nu-i ştiu numele. Nu l-am mai văzut niciodată pe omul ăsta!
Acum te cred. Asta-i morala din ziua de azi!
De ce mă jigniţi mereu?
M-am lovit la umăr.
Acum plec.
Hai să nu ne stricăm seara de Anul Nou.
Nu mă fă răspunzătoare de ceva
ce n-am făcut.
Un depravat mi-a spart apartamentul!
Nu sunt un depravat, sunt doctor.
Să zicem că a ajuns la Leningrad din greşeală
şi că are aceeaşi adresă.
- Dar de ce i-ai dat drumul înăuntru? - Nu i-am dat drumul înăuntru!
Trebuie s-o crezi! Eu am venit singur aici.
- Cheia mea se potriveşte la uşă. - I-ai dat cheia?
Nu mi-a dat-o. Isuse, eşti un prost!
Nu mă mai împinge. Ce oameni duri!
De ce nu mă crezi?
De ce nu ne crezi?
Cred, ca şi tine, că acest personaj este dezgustător.
Acum, chiar şi eu îmi par dezgustător.
Îmi pare rău!
La revedere.
Blocul arată exact la fel.
Scuzaţi-mă,cum ajung la aeroport? Trebuie să ajung la Moscova.
Luaţi autobuzul nr. 30, chiar de după colţ.
- Ăsta-i chiar Leningrad? - N-ar fi trebuit să beţi aşa de mult.
Nu mai fi aşa ursuz, te rog.
Şi să nu fii gelos.
Dacă o să mă îndrăgostesc de cineva, tu o să fii primul care află.
"Nu fi gelos". Interesant!
Nu sunt supărat pe tine, dar trebuie să mă înţelegi şi pe mine.
- Iată că vin la tine, iar aici văd... - Înţeleg.
Înţeleg foarte bine.
Şi eu mi-aş fi ieşit din fire, dacă aş fi fost în locul tău!
Faptul că a apărut în casa ta e tipic pentru tine.
- De ce spui asta? - Eşti prea sentimentală.
Nu spune nimic. Eşti neglijentă.
La mine acasă nu s-ar fi întâmplat aşa ceva.
Nu m-ar fi mirat dacă nici nu băgai de seamă că-i aici.
Nici măcar nu-ţi pasă cum arată casa ta!
Ai dreptate. La început nu l-am observat.
Ăsta-i parfum franţuzesc adevărat!
- E aşa de scump! - Nu contează.
- Şi eu am un cadou pentru tine. - Încă unul?
Uite. Un aparat de bărbierit electric, cel mai nou model.
Nadia, nu trebuia!
Cu lame mobile.
E prea scump.
Ţi-am urmat exemplul.
Am uitat să-mi pun rochia de seară!
Aşteaptă puţin, nu durează mult.
Nu trage cu ochiul!
N-ar fi trebuit să beau aşa de mult!
Ce bine-ţi vine!
Mă bucur că-ţi place.
Îmi place foarte mult.
Să ne luăm rămas bun de la vechiul an.
A fost anul în care te-am întâlnit.
Şi eu pe tine.
Ce mult îmi place trecerea în noul an!
Nadia...
Ce-i?
Nadenka, dragă, vreau să...
Vreau să-ţi cer un lucru.
Uite...
Îmi place când cânţi.
Doar că nu mă judeci întotdeauna cum merit.
Ai dreptate!
Ai dreptate să spui că nu sunt obiectiv!
- Cine a scris versurile cântecului? - Ahmadulin.
Ce doreşti să mănânci?
- Salată sau friptură de vită? - Salată... Şi friptură de vită.
Nadia, ascultă-mă...
În seara asta, ultima seară a anului, vreau
să-ţi pun o întrebare directă.
Eu cred
că noi doi trebuie să punem capăt situaţiei actuale de concubinaj.
Ce părere ai?
- Cred că-i o idee minunată. - Da?
Cu o singură condiţie: ca tu să nu fii gelos pe mine.
Vezi tu, Nadiuşa, eu nu mai sunt aşa de tânăr, şi cred că...
Cine-o fi?
N-am nici cea mai mică idee. Aşteaptă puţin!
Nu, scuză-mă!
Te rog să mă scuzi.
Îmi pare rău, nici nu-mi imaginam că pot să folosesc cheia mea.
Ce mai doreşti acum?
Vedeţi, se întâmplă să...
Nu ştiu pe nimeni în oraşul ăsta, în afară de dumneavoastră.
Şi nu am nici un ban.
Nici o copeică, în mod sigur.
Iar ăştia nu-mi dau bilet pe gratis.
Pot să împrumut 15-16 ruble de la dvs.?
O să vă trimit înapoi banii mâine dimineaţă, la prima oră.
Prin mandat telegrafic.
Se pare că trebuie să te plătim, ca să ne laşi în pace.
Vă rog s-o faceţi.
Şi acum te întreb ca de la bărbat la bărbat: Ce făceai aici?
- Aici? - Da, aici.
Pentru numele lui Dumnezeu, liniştiţi-vă. O să vă explic totul.
Vedeţi dumneavoastră, noi avem tradiţia asta.
În fiecare an, pe 31 decembrie, eu şi prietenii mei mergem la baia comunală.
Facem o baie, ne spălăm. Facem asta de mulţi ani.
După asta, Pavel trebuia să meargă la Leningrad.
Iar eu aveam de gând să mă însor.
Cu cine?
Să mă-nsor?
Ştii ce, nu contează asta acum.
La baia comunală am băut şi noi câte ceva.
În cinstea logodnicei mele, în cinstea mea...
Eşti alcoolic?
Nu, eu nu beau deloc.
Eu beau ceai, cafea, kefir, iaurt,...
băuturi răcoritoare, apă...
- Nadia? Te rog. - Ipolit, nu exagera!
Nadia, dar vorbim şi noi puţin!
După baie, am mers la aeroport.
Acolo am mai băut câte ceva, dar partea asta nu prea mi-o amintesc.
Cred că m-au urcat pe mine în avionul ăla, în locul lui Pavel.
Jur pe ce am mai sfânt!
- E chiar aşa simplu? - Da. Şi foarte adevărat.
- Ce-ai făcut în avion? - În avion, eu...am zburat.
- Zburat? - Am dormit.
Ai dormit...
Bine...să presupunem că nu-ţi aminteşti cum ai ajuns în avionul acela.
Dar trebuie să-ţi aduci aminte cum ai ieşit din el.
Da! Trebuie.
Dar nu-mi amintesc.
Ce îmi amintesc e că am venit aici cu un taxi.
Am dat adresa de-acasă, iar şoferul m-a adus aici.
Să presupunem că cheia se potriveşte.
Nadenka, te rog...
Deci, dacă cheia se potriveşte, adresa era aceeaşi,
în schimb trebuia să observi că mobila era diferită!
E aceeaşi!
Dar aici e dezordine, pentru că oamenii abia s-au mutat.
Şi noi ne-am mutat recent! Eu şi maică-mea.
Ajunge! Ţine 15 ruble, iar acum pleacă!
Nici nu ştiţi cât de recunoscător vă sunt, prieteni!
Trebuie să-ţi plăteşti plăcerile.
Nu pot să plec fără să vă sărut de bun-rămas!
Puteai, cel puţin, să fi aşteptat până ce plecam.
- Ipolit, stai! - Drept cine mă iei, un idiot?
Ipolit!
- Ce i-ai spus? - Adevărul.
Care adevăr?
Ajută-mă, te rog, să mă ridic.
O să-mi pierd minţile cu voi doi.
I-am spus că am fost la baia aia comunală.
Pe 31 decembrie. E o tradiţie a noastră. Ne spălăm în fiecare an.
Asta i-am spus.
Nu plânge, te rog!
Mă duc să-l aduc înapoi. Ipolit!
Stai, nu pleca!
Ipolit! Scuze, nu-ţi ştiu numele de alint.
Opreşte-te!
Nu pleca! Stai!
Nu fi prost!
Fii bărbat, pentru numele lui Dumnezeu!
A plecat.
Conduce mai repede decât pot eu fugi.
Uite, ia-ţi cele 15 ruble ale tale.
Mulţumesc mult, o să-ţi trimit banii prin mandat mâine.
Te urăsc. Mi-ai distrus viaţa.
O să se-ntoarcă, crede-mă. O să vezi.
Gelozia şi nervii nu ţin mult în cazuri din astea.
Dacă ai şti cât de bine te înţeleg.
Situaţia mea e şi mai rea.
O femeie mă aşteaptă la Moscova, într-un apartament gol.
Femeia pe care o iubesc.
Şi uite-mă aici, în Leningrad.
Şi?
Ea nu ştie unde eşti?
Nu, cred că e nervoasă foc acum.
- Sun-o. - Nu am cartelă de telefon.
Sună cu taxă inversă. Prin operatoare.
Eşti o persoană aşa de înţelegătoare!
- Te deranjează dacă-mi scot paltonul? - Cum crezi.
Mulţumesc.
Alo, domnişoară, bună ziua!
La Mulţi Ani! Mulţumesc.
Vreau să sun pe cineva.
La Moscova, la o casă particulară.
Numărul din Moscova? 454-60-21.
Cine răspunde? Galea.
Corect, dacă răspunde.
În Leningrad? O clipă, vă rog.
Nu închideţi!
- Care-i numărul tău? - 14-50-30.
Domnişoară! 14-50-30.
Când?
Nu puteţi suna mai repede? Mulţumesc...
A spus că durează o oră.
O, Doamne...
Ştii ce, mă duc jos să aştept, iar tu mă chemi când sună.
Sau îi poţi explica totul chiar tu.
Iar eu o să plec.
Nu, tu trebuie să-ţi rezolvi problemele.
Mai sunt 2 minute până la Anul Nou.
Deschide şampania.
E în frigider.
Iar n-am noroc. Am o zi proastă!
Îmi pare rău.
La Mulţi Ani.
Cum te numeşti?
Nadia.
Eu sunt Jenia.
La Mulţi Ani, Nadia!
La Mulţi Ani!
Ce început "bun" pentru noul an!
Nu se putea mai bine.
Adevărat.
Este o vorbă:
O să trăieşti în noul an la fel cum ai păşit în el.
Ce fel de doctor eşti?
Sunt chirurg.
Iar tu ce eşti?
Profesoară.
Predau limba rusă şi literatura.
Literatură - asta-i frumos.
Ascultă, Nadia, trebuie să mă interesez când este primul zbor spre Moscova.
- Cum să fac asta? - E o carte de telefoane acolo.
Mulţumesc.
Alo? Domnişoară operator? Bună seara. La Mulţi Ani.
Vă mulţumesc. Când este primul zbor spre Moscova, vă rog?
Ăsta-i primul?
Mulţumesc.
E la 7 dimineaţa.
Nadia, nu te-ngrijora. Voi pleca imediat după ce vorbesc cu Galea.
Încep să cred că nu vei pleca niciodată de-aici.
Te rog nu-ţi fă griji.
Totul va fi bine.
Asta-i Moscova!
Alo...alo, Moscova?!
Cred că era Ipolit.
- Cine? - Ipolit.
De ce trebuia să răspunzi tu? Cine ţi-a spus să faci asta?
De unde era să ştiu? Credeam că era Moscova.
Vă rog să mă iertaţi.
Alo! Alo!
Leningrad?
Stai, eu răspund!
Alo? Da, Moscova.
Moscova? Alo!
Scuză-mă...
- Galea, dragă, eu sunt. - Eşti în Leningrad?
Mersi că ai sunat totuşi.
Galiuşa, La Mul...
Vreau să-ţi urez "La Mulţi Ani".
M-ai sunat ca să-mi spui "La Mulţi Ani"?
- Nu numai pentru asta. - Sunt impresionată.
O să-ţi explic totul.
Aşteaptă să auzi ceva incredibil.
N-o să-ţi vină să crezi.
Am fost aşa de îngrijorată, am sunat la toate spitalele şi morgile din oraş.
Iar tu, pur şi simplu, ai fugit de mine.
Galiuşa, ascultă-mă! Te iubesc foarte mult.
Acum înţeleg de ce mi-ai spus povestea cu Leningradul.
Ba nu, Galiuşa. Asta-i altceva.
N-are nici o legătură cu tine.
În fiecare an, pe 31 decembrie, eu şi prietenii mei mergem la baia comunală.
E un obicei vechi, o tradiţie.
Nu mai avem ce discuta.
Poţi să verifici. Numărul meu este 14-50-30.
O să iau primul zbor spre Moscova.
Nu-i nevoie să te grăbeşti.
O să-ţi las cheia pe masă.
Nu, Galea, te rog! Nu închide!
Ăsta-i pentru mine! Nu răspunde! Alo, Galea?!
3 minute? Vă mulţumesc.
Ei bine, asta e.
Am rămas fără logodnică.
Nu-i mare lucru, o să-ţi găseşti pe altcineva.
Pe altcineva? Ce ştii tu despre lucrurile astea?
Toată viaţa am fost în căutarea femeii potrivite pentru mine.
Eu n-am fost niciodată căsătorit.
Iar acum, când în sfârşit am găsit-o...
De ce ridici vocea la mine?
M-am săturat de sfaturile tale prosteşti.
Nu uita că eşti la mine acasă.
La naiba cu apartamentul tău idiot!
Şi cu tâmpitul ăla al tău de Othello!
Nesimţitule! Cum?
Eşti un nesimţit.
Bine, dacă eu sunt un nesimţit, tu eşti...
Ce sunt? Ieşi afară!
Nu plec nicăieri.
- Avionul pleacă la 7 dimineaţa. - Atunci o să plec eu.
Pagubă-n ciuperci! Mi-e o foame!
- Ba nu, nu ţi-e! - Mi-e foame!
Ştii ceva, eşti o adevărată scorpie!
Dacă mai scoţi un cuvânt, următoarea farfurie o să ţi se spargă în cap.
Galea ta te-a părăsit.
A făcut alegerea cea mai bună.
Acum îşi va găsi pe cineva care să-i merite dragostea.
- Şi acum? - Ce anume?
N-ai nimic împotrivă?
Nu ai nimic de spus împotrivă?
Nu, îţi spun doar că mi-e frică de următoarea farfurie.
Aici ai dreptate.
Ăsta-i Ipolit.
Sari de la balcon!
Nu sunt aşa de idiot, o să-mi fracturez picioarele dacă sar.
La Mulţi Ani, Nadia!
Eram prin apropiere şi am zis să trecem pe-aici.
Ne-am lăsat bărbaţii să aştepte jos.
- N-au decât s-aştepte. - Nu-i uşor să scapi de un bărbat.
- Unde e el? Arată-ni-l. - Poftiţi înăuntru!
Uite-l. În toată splendoarea.
Valia.
Tania.
Stimate Ipolit Gheorghievici!
- Noi suntem prietenele lui Nadia. - Lucrăm la aceeaşi şcoală.
Ea te-a ascuns de noi.
Am venit aici, ca să-ţi urăm fericire.
Vrem ca dumneata să ştii ce persoană minunată este Nadia noastră.
Toată lumea o iubeşte: colegi, părinţi şi chiar copii.
E foarte simpatizată.
E social activă şi e printre cele mai populare din şcoală.
Nu sunt eu cel...
Nu-l ascultaţi! Vă rog să luaţi loc.
- Cheamă-ţi soţul. - Nu vrem să se amestece!
N-are unde se amesteca. Noi abia ne-am cunoscut.
Care e patronimul dvs.?
Vasilievna.
O cunosc pe Nadejda Vasilievna de la 11 seara.
Ipolit, nu te mai prosti. Ajunge.
Lasă-l să facă glume. Se pricepe la asta.
Dar eu nu sunt Ipolit.
Îmi place cum vă purtaţi unul cu celălalt.
Comportamentul e mai degrabă complex.
Aveţi nevoie de un prosop, o să daţi pe de lături.
O să fiu cu grijă.
Ei bine, prieteni, să bem pentru căsnicia voastră fericită!
Vă mulţumesc, dar eu nu beau.
- Nu, nu, nu vreau. - Ba da, o să bei!
- Aţi înnebunit cu toţii? - Până la fund!
- Ei bine, acum trebuie să vă sărutaţi! - Sărut-o!
Obiectez! Nu vă permit să vă amuzaţi pe socoteala mea!
Lăsaţi-mă în pace! Nu vreau să vă sărut!
Lasă-mă! O să trebuiască să le explici totul!
Nadia, Nadia, ce faci?
Chiar şi acum, în aceste condiţii, insist, eu nu sunt Ipolit.
Ipolit Gheorghievici,
vrei s-o asculţi cum cântă?
Nu ştiu, n-am auzit-o niciodată cântând.
- Nu i-ai cântat niciodată? - Asta-i o greşeală de neiertat.
- Nu-mi plac cântările de amatori. - Ea nu e amatoare.
Cântă melodia noastră favorită. "Vagoanele"!
N-am mai auzit niciodată ceva asemănător.
Vai, ce bine mă distrez!
Să mergem, bărbatu-meu cred că a îngheţat afară.
Nadia şi Ipolit, să fiţi fericiţi!
Am obosit s-o tot spun. Eu nu sunt Ipolit.
Toată fericirea din lume! Nadecika, lasă-mă să te sărut.
Am plecat!
Un om bun, serios şi de încredere.
Te-am pupat! La Mulţi Ani!
De ce-ai făcut asta?
Chiar trebuie să repeţi ca un papagal:
"Nu sunt Ipolit! Nu sunt Ipolit!"?
Vroiai să le spun despre baia comunală,
astfel încât mâine toată şcoala ar fi ştiut
că am petrecut Anul Nou cu un ticălos?
Eu nu sunt ticălos.
Eu sunt o persoană nefericită.
Ca şi cum o persoană nefericită nu poate fi ticăloasă.
Şi cum vrei să-l readuci aici pe adevăratul Ipolit?
Cred că mai mult ca sigur nu-l voi mai readuce.
De ce trebuie să te consolez mereu?
De ce nimeni nu mă consolează şi pe mine?
Situaţia mea e mult mai rea. Măcar tu eşti acasă la tine.
- Dar e numai vina ta, nu şi a mea! - A fost un accident.
Eu sunt o victimă a întâmplării!
Te superi dacă mănânc ceva?
Serveşte-te. E aşa de multă mâncare!
Mulţumesc!
E păcat s-o arunc.
N-am mai mâncat nimic de anul trecut.
E gustoasă!
- Ai făcut-o tu? - Sigur că da.
Am vrut să fac o impresie bună.
Şi ai reuşit.
Recunosc că sunt un gurmand.
Iar eu urăsc gătitul.
Oricum, din cauza şcolii, abia mai găsesc timp să gătesc.
- Predai, nu? - Da.
Iar ei mă învaţă pe mine.
Încerc să-i învăţ să gândească.
Măcar puţin.
Şi să aibă o părere personală despre orice.
- Pot să mai iau puţin? - Sigur că da, te rog!
- Şi ei ce te-nvaţă pe tine? - Cred că acelaşi lucru.
Ăsta nu-i peşte. E orice altceva, dar nu peşte în aspic.
Ăsta-i... Mai trebuie pus nişte hrean.
Ascultă, Nadia, eu reprezint cea mai conservatoare profesie din toate.
Putem concura aici.
Nu, eu vorbesc serios.
În lumea noastră, e periculos să ai o părere personală.
Dacă e greşită?
Greşelile doctorilor sunt foarte costisitoare.
Greşelile profesorilor nu sunt aşa evidente,
dar într-un final, nu sunt mai puţin costisitoare.
Poate ai dreptate.
Şi totuşi noi doi avem cele mai
minunate şi cele mai indispensabile meserii din lume.
Nu vorbim de salarii aici.
Ai dreptate.
Când prietenele tale spuneau toate lucrurile acelea bune despre tine,
naiba ştie de ce, dar m-am simţit mândru.
Nu trebuie să fii linguşitor.
Apropo, spre deosebire de tine, prietenele tale au observat
că sunt o persoană serioasă şi de încredere.
Asta pentru că n-ai intrat în casele lor.
Corect,n-am intrat încă în casele lor.
Ce modalitate neobişnuită de a întâmpina Noul An, nu?
Dacă ne vom mai întâlni vreodată, din întâmplare,
cred că vom râde copios de ce s-a întâmplat acum.
Crde-mă, n-a fost deloc amuzant
când te-am văzut prima oară, dormind pe patul meu.
Dar eu?
Imaginează-ţi că mă trezesc acasă
şi văd o femeie străină, care îmi toarnă apă în cap.
Şi care plânge şi ţipă, spunând: "Pleacă de-aici!"
Iar eu ţip la ea: "Ieşi tu afară!"
Ştii, eram aşa de indignată, că nu mai ştiam ce să fac.
Mă întrebam: Cine-i bărbatul ăsta?
Dacă-i un hoţ, atunci de ce s-a culcat?
A obosit şi s-a culcat în casă, pur şi simplu, după ce a furat?
Ştii, nu mi-ai plăcut la început.
Şi arătai absolut dezgustător!
Îmi închipui cum!
Să deschid eu?
SFÂRŞITUL PĂRŢII ÎNTÂI
MOSFILM studio
IRONIA SOARTEI
Partea a doua
Imaginează-ţi că mă trezesc acasă, în propriul pat,
şi văd o femeie străină, care îmi toarnă apă în cap.
Şi care plânge şi ţipă, spunând: "Pleacă de-aici!"
Iar eu ţip la ea: "Ieşi tu afară!"
"Ieşi afară din casa mea!"
Ştii, eram aşa de indignată, că nu mai ştiam ce să fac.
Cine erai tu? Dacă erai un hoţ, atunci de ce te-ai culcat?
Un hoţ care a obosit şi s-a culcat în casă, pur şi simplu, după ce a furat?
Ştii, Nadia, nu mi-ai plăcut la început.
Te-am urât cu adevărat!
Şi arătai dezgustător! Absolut dezgustător!
Mi se părea că eşti o adevărată scorpie!
Nadenka, iartă-mă.
Am greşit. M-am enervat degeaba.
E în regulă. Ai făcut bine că te-ai întors.
Da?
- Mulţumesc. - Am crezut că nu te mai întorci.
Să-ţi iau paltonul.
Intră.
- Cum, el e încă aici? - N-am putut să-l dau afară pe frigul ăsta!
Primul zbor e abia la 7 dimineaţa.
Putea să stea peste noapte în aeroport. Nu era mare scofală!
Stai jos.
- Văd că aţi mâncat. - N-are rost să stai flămând!
Muzică... Ce drăguţ. Îmi place asta!
- De ce nu stai cu noi? - Să stau cu voi? Mulţumesc foarte mult.
- Nu mai fi ironic. - Pot să stau puţin de vorbă cu tine?
Te rog, doar un minut.
Hai să chemăm un taxi, ca să-l ducă pe individ la aeroport.
În noaptea de Anul Nou, n-o să găsim un taxi până dimineaţă.
Atunci să meargă pe jos.
- Pe jos, până la aeroport? - Da, pe jos până la aeroport.
Dar e aşa departe!
Acum începe să-ţi fie milă de el.
Chiar şi răbdarea mea are anumite limite.
Şi a mea.
Poate că a fost ceva între voi?
Ar trebui să-ţi fie ruşine de tine!
Nu vorbesc cu tine!
Dacă iubeşti o femeie, trebuie să ai încredere în ea.
Nadia, pune-l la punct pe individul ăsta.
E o femeie minunată. Ca şi om.
E inteligentă. Găteşte bine. Am mâncat!
Pune-l la punct, altfel nu ştiu ce-o să-i fac!
E plină de tact. Mai presus de toate, e frumoasă.
- O să-l omor! - Să-i ceri scuze!
- Ce faci? - Dar tu?
Ipolit, încetează!
Ticălosule! O să-ţi arăt eu ţie!
O bătaie mai lipseşte aici!
Cere-i scuze! Tu!
Nu pot să suport familiarităţile!
Te-am bătut!
Jenia, încetează!
O să vedem noi cine-i învins aici! Îmi rupi mâna!
Eu o rup, eu o pun la loc!
- Jenia! - Deci e deja Jenia pentru tine!
Cum ai vrea să mă strige? Vasea?
Dă-mi drumul la mână!
Opreşte-te!
Cere-i scuze!
Ajunge!
Dă-te jos de pe mine.
N-am vrut să-l bat. El a început.
Acum plecaţi, amândoi!
Amândoi!
Bine, dacă asta vrei!
O să-mi amintesc revelionul ăsta cât oi trăi.
Aşa să faci. Fă-mi o favoare, încearcă să nu-l uiţi.
- Vă rog. - Nu, nu, după dumneavoastră.
- Fiţi amabil şi căraţi-vă de-aici. - Nu mă grăbesc.
N-o mai faceţi pe clovnii!
Tania, vreau să vin la tine.
Nu, nu s-a întâmplat nimic.
O să-ţi explic mai târziu.
Bine, atunci treci tu pe-aici.
- Încotro o iei? - Pe-acolo...
- Atunci eu mă duc pe-aici. - O să mergem în direcţii diferite.
- Aşa, deci... - Te-a dat afară.
Pe amândoi ne-a dat afară.
Să stăm afară atunci. Am timp destul până la avion.
Iar eu sunt liber azi.
- Nu pot spune că e cald. - Da, mai degrabă e frig.
Am observat că lenjeria ta nu-i potrivită pentru iarnă.
O să faci pneumonie şi- adio...
- Adio? - Rezultatul e mortal.
Cizmele tale au tălpi subţiri.
- Deci o să murim amândoi. - Nu intenţionez să mor.
Aş putea să mă duc să stau în maşină.
Ipolit Gheorghievici, ce părere ai?
Nu sunt obligat să-ţi spun ţie ce gândesc.
Pun pariu că te gândeşti la persoana mea.
Da, mă gândesc la tine, un aventurier.
N-ai respect pentru nimic.
Oamenii ca tine întotdeauna îşi bagă nasul în treburile altora.
Acţionează din instinct, nu pe baza bunului-simţ.
Eşti incontrolabil!
Acţiunile tale nu sunt ghidate de raţiune, ci de pasiuni nestăpânite.
Tu constitui un pericol social.
Ce descriere măgulitoare!
- La ce te gândeşti? - La un ceai fierbinte.
Ce-ar fi să fim sinceri unul cu celălalt?
De acord.
Oamenii ca tine întotdeauna au dreptate,
pentru că urmează calea cea dreaptă.
Conform instrucţiunilor.
Dar ăsta-i punctul tău slab.
Tu nu eşti capabil să acţionezi mânat de un impuls, sau să faci lucruri măreţe.
Nu-ţi poţi trăi viaţa perfect, conform unei scheme.
- Asta e! - Ce?
Trebuie să mă-ntorc. Mi-am uitat geanta.
- Ai făcut-o intenţionat! - De ce a trebuit să îngheţ pe-afară?
Aşteaptă! O să-ţi aduc eu geanta.
N-am încredere în tine. Am un instrument scump în ea.
- De ce ai fost la baie? - N-o să-nţelegi.
Alo! Moscova? Galea?
Da. Pot să vorbesc, vă rog, cu Lucaşin?
A plecat la aeroport.
E doar un necunoscut pentru mine.
Spuneţi-mi, cum a ajuns la dumneavoastră?
O să vă explic totul.
Aseară Jenia a fost la o baie comunală.
Baie?...Fato, despre ce vorbeşti? El are baie acasă.
E un obicei al lor.
În fiecare an, el şi foştii lui colegi de şcoală...
Nu înţeleg, vă ştiţi de mai mulţi ani?
Nu, ne-am întâlnit acum câteva ore.
Adresa mea de-acasă e aceeaşi cu adresa lui din Moscova.
Apartamentul 12, numărul 25, strada Constructorilor nr.3.
Iar el a venit aici, gândindu-se că era acasă.
Deci ştiţi adresa lui din Moscova.
Vă rog...
Calmaţi-vă.
Nu-mi da tu mie sfaturi.
- Lasă-mă să te ajut. - Nu vreau nici un ajutor de la dumneavoastră.
Mâinile mele sunt reci.
Uite ce simplu era. Vă rog!
Escrocule!
Nu, aţi înţeles greşit.
Galea, nu închide, te rog.
Jenia e un om foarte bun, foarte amabil.
Recunosc că te invidiez, Galea.
Da, îmi place mult.
Trebuie să-l ierţi.
De ce îl aperi?
Eşti măritată?
Ce legătură are cu asta?
Deci nu eşti măritată.
Deci el a zburat la Leningrad ca să se vadă cu tine de Anul Nou.
- Câţi ani ai? - Nu sunt foarte tânără.
- E ultima ta şansă? - Nu ţi-e ruşine de ce spui?
Mie? Să-mi fie ruşine?
Nu ţi-am furat logodnicul.
Galea, ai înţeles greşit totul!
Eşti o vampă!
Spre sfârşit, în ultimul moment, o să te părăsească şi pe tine.
Scuzaţi-mă.
Îmi pare teribil de rău, dar mi-am lăsat geanta cu un instrument valoros aici.
A sunat Galea.
Galea?
Cum a aflat numărul de telefon?
A, da, i l-am spus chiar eu. Iar numărul tău e simplu de reţinut.
Am încercat să-i explic totul, dar nu m-a crezut.
I-am spus că ai plecat la aeroport.
Înţeleg...
Da, mulţumesc.
Păi, eu o să plec acum.
- Mult noroc. - Îţi mulţumesc foarte mult.
Încă odată, îmi pare rău că am dat buzna în apartamentul tău.
- Mulţumesc. - Pentru puţin.
Acum plec...
Am vrut doar să-ţi spun...
Ce?
Pot să te mai sun?
Mai ştii numărul meu de telefon?
14-50-30.
Sună-mă.
- La Mulţi Ani! - Mulţumesc.
- La Mulţi Ani şi ţie. - Mulţumesc.
Bine... eu plec acum.
Dar... cum o să ajungi la aeroport?
- Autobuzele nu merg încă. - Ajung eu acolo cumva.
Du-te atunci.
Du-te.
Ce faci?
Plec.
Cauţi un pretext ca să rămâi.
Da, aşa e. Dar nu pot găsi nici unul.
Iar eu nu pot găsi nici un pretext ca să te reţin aici.
- Ce facem? - Vorbeşti serios?
Atunci o să-mi scot paltonul şi o să mai rămân puţin.
Stai jos, te rog.
- Dă-mi mie geanta. - Nu, nu, e bine aşa.
- Vrei nişte hering? - Nu, nu, mulţumesc.
Poate vrei nişte şampanie?
Aş vrea să-ţi cânt ceva.
Te rog s-o faci.
Pentru că ai mult de aşteptat până dimineaţă, nu?
Poate.
Nu cânt foarte bine, dar îmi place s-o fac.
"Dacă nu ai o mătuşă".
Interpretat de...
Sau mai bine "Aria vizitatorului la Moscova".
Asta-i tot.
Un cântec filozofic.
Am luat chitara în mână, având o anumită idee în minte.
Acum, ca o gazdă ospitalieră ce eşti, trebuie să cânţi şi tu pentru mine.
Dar ai spus că nu-ţi place cum cânt.
Mi-a plăcut. Am minţit. Mint.
Tot timpul?
Aproape.
Frumoasă fotografie.
A, aia. Şi mie-mi place. Chiar dacă a fost făcută acum aproape 10 ani.
Zece ani?
Nu te-ai schimbat deloc.
Iarăşi minţi?
Ei bine, numai puţin.
- Unde lucrezi? - La o policlinică de recuperare.
Eu primesc pacienţii.
Câteodată vin până la 30 într-o zi.
Ai obosit vreodată?
Sigur că da. Dar ei suferă şi au nevoie de ajutor.
Bine, o să cânt pentru tine.
Chiar dacă n-o meriţi.
Îţi mulţumesc foarte mult.
Nadia...
Vreau să te întreb ceva...
Vreau să-ţi cer o favoare. S-ar putea să te deranjeze...
Dar ce e?
Tu... n-o să te superi pe mine?
Voi încerca.
Şi nu mă vei goni?
Păi, dacă n-am făcut-o până acum...
- Vrei să-ţi cânt altceva? - Nu.
Pot să iau poza lui Ipolit...
şi s-o rup în bucăţi?
Nu, nu poţi.
Chiar îţi pare rău că a plecat?
- De ce vrei să ştii asta? - Am motivele mele...
Da, îmi pare rău.
Eşti sigură?
Câţi ani ai? 32?
- Treizeci şi trei? - Treizeci şi patru.
Treizeci şi patru?
Şi încă nu ai o familie.
Ghinion. Se mai întâmplă.
Şi deodată apare el.
Cel mai bun...
Serios şi de încredere.
Arătos.
Lângă el te simţi confortabil.
Protejată.
Ca şi cum ai fi în spatele unui zid.
E înstărit, iar prietenele tale te sfătuiesc:
"Nu-l lăsa să plece!"
Cât de cinic poţi fi!
Iartă-mă.
Eu sunt chirurg, câteodată trebuie să fac oamenii să sufere,
astfel încât mai târziu ei să fie fericiţi.
Îţi pare vreodată rău pentru pacienţii tăi?
Sigur că da.
Da...
Câteodată şi mie îmi pare rău de mine.
Vin acasă...
mă aşez pe scaun şi încep să mă compătimesc.
Dar asta nu se-ntâmplă prea des.
Ai fost vreodată măritată?
Am fost. Pe jumătate.
Cum adică? Care jumătate?
Uite-aşa... Ne întâlneam de două ori pe săptămână.
Asta a durat zece ani.
Iar în weekend-uri eram singură.
De atunci nu-mi mai plac weekend-urile.
Şi nu-mi plac vacanţele.
El era însurat?
Este şi acum însurat.
Îl mai iubeşti?
Nu.
- Hai să bem nişte cafea. -Hai.
Ştii, Nadia , eu n-am fost niciodată popular printre femei.
A început la şcoală. Pe cuvânt.
Era fata asta, Ira. N-avea nimic special.
Şi cum se spune, m-am îndrăgostit lulea de ea.
Iar ea nici măcar nu m-a băgat în seamă.
Apoi, după absolvire, s-a măritat cu Pavel.
Cel cu care ai fost la baia comunală?
Şi în locul căruia ai zburat la Leningrad?
Da. S-au căsătorit şi m-au invitat la nunta lor.
Am fost foarte supărat şi am propus un toast:
"Ira, mi-aş dori să-l părăseşti pe Pavel şi să vii la mine, să trăim împreună"
Bineînţeles că m-au dat afară.
- Iar acum sunteţi prieteni? - O să fim prieteni toată viaţa.
Nu e vina lui că ea a preferat să stea cu el.
El trebuia să zboare la Leningrad,
ca să se întâlnească de Anul Nou cu ea.
Biata Ira, altă victimă a sorţii.
De ce "altă"?
Eu nu mă consider o victimă.
O să merg să fac nişte cafea, şi o să fac asta cu plăcere.
De ce tu?
Deoarece cânţi foarte frumos, dar nu poţi găti.
Ăsta nu-i peşte în aspic, mai degrabă are gust de stricnină.
- Dar ai spus că ţi-a plăcut. - A fost doar o linguşeală.
- Nu eşti prea politicos. - Asta-i adevărat.
Nu ştiu ce s-a întâmplat cu mine. Am devenit aşa de neruşinat.
Toată viaţa mea am fost un timid, aşa au crezut şi cei din jur despre mine.
Toată lumea profită de mine. Prietenii îmi spun "molâul".
Vor doar să te flateze.
Nu. Şi eu aveam aceeaşi părere despre mine.
Erai prea modest.
Iar acum simt...
că devin un alt om.
- Mai impertinent? - Nu, îndrăzneţ.
- Mai nemanierat? - Ferm.
- Mai neruşinat? - Din nou greşit.
Simt că...
pot să fac orice...
ca şi cum o putere dinlăuntrul meu
era adormită, iar acum se trezeşte.
Asta poate din cauză că te-am întâlnit?
Datorită ţie?
Îţi dai seama ce spui?
Că te-am transformat într-un necioplit.
Asta n-am mai auzit!
Nimeni nu m-a făcut vreodată necioplit.
Nadia, eu sunt fericit.
Cum poate fi cineva atât de obraznic?
Nu ştiu ce-am să-i fac!
Nu... O să deschid eu.
- Nadia, ce s-a întâmplat? - Te-ai certat?
A fost nepoliticos cu tine, dragă?
Te-a rănit?
Şi îmi făcuse o impresie aşa de bună la început!
Uită-te la noi ce proaste bătrâne suntem! I-am suportat comportamentul.
- E însurat, nu? - Are un copil?
O să vă explic totul.
Ce-i asta? Cine v-a rugat să daţi buzna aici?
Plecaţi acasă, amândouă!
Eşti nebun?
Ne-a spus să plecăm?!
- Nadia, hai să mergem acasă la mine. - Daţi-mi haina.
Dă-mi înapoi haina! Nu e a ta!
- Nu pleacă nicăieri! - Ce-i cu tonul ăsta?
- Un ton normal. - De ce dai tu ordine pe-aici?
Pentru că eu sunt Ipolit.
- De ce râzi? - Mincinosule!
Fetelor, să n-o credeţi.
- Pentru ultima oară... - Să n-o credeţi!
- Hai, distrează-te puţin. - El nu e Ipolit.
Mi-e absolut necunoscut.
Doar n-o s-o credeţi că şi-ar petrece o noapte cu un necunoscut?
- Vin acasă... - Spune-le despre baia comunală.
- Şi văd pe acest... - În propriul tău pat!
- Asta-i partea interesantă. - Cred că mai bine am pleca.
- Jenia, încetează cu această farsă! - Care Jenia? Unde e?
L-aţi adus pe Jenia cu voi?! O să cer divorţul!
- Ajunge! - Linişte, linişte!
Să-l baţi după ce plecăm. Să mergem.
N-o să scape aşa uşor!
Fetelor, haideţi să bem ceva.
La urma urmei, e Anul Nou.
Un toast pentru prietenie!
Da, să bem pentru prietenie.
Femeia asta m-a târât pe podea toată noaptea.
Dragă Nadia şi Ipolit!
- El nu e Ipolit. - Haide!
Încetează. Nu mai e deloc amuzant!
- Uite. - Nu beau!
Vă dorim ca niciodată să nu vă mai certaţi în noul an.
N-o să ne mai certăm.
- Fetelor, vin cu voi. - M-am săturat!
Calmează-te, Ipolit.
De ce nu ne cereţi să ne sărutăm?
Sărut-o! Sărut-o!
Nu vreau să-l sărut pe omul ăsta!
Nu e politicos. De ce eşti încăpăţânată?
Lumea aşteaptă!
Unde sunt Tania and Valia?
Ai nişte prietene foarte bune.
- De când ai devenit aşa de familiar cu mine? - De mult timp.
N-ai observat?
Nu e linişte în casa asta!...
Tot timpul dă buzna aici cineva!
Jur că oricine ar fi, o să-l omor!
Aici locuieşte familia Siniţin?
Care e numele tău de familie?
Şeveliov.
- Aici locuieşte familia Şeveliov, tovarăşi! - Iar o adresă greşită!
La revedere! Să ne revedem cu bine!
- Care e numele tău de familie? - Lukaşin.
- Şi patronimicul? - Mihailovici.
Evghenii Mihailovici Lukaşin.
Îmi pare bine să te cunosc.
- Unde suni? - La aeroport.
Vreau să întreb la ce oră este al doilea zbor spre Moscova.
Te-ai decis să-ţi amâni călătoria?
Nu vreau să plec.
Alo! Domnişoară, bună ziua...spuneţi-mi, vă rog, când este al doilea zbor spre Moscova?
Înţeleg. Şi al treilea?
Aşa de devreme?
Dar al patrulea?
La naiba! Sunt zboruri la fiecare jumătate de oră.
Nu înţeleg... De ce trebuie să plec?
Cum adică?
Trebuie să mă întorc la lucru abia în ziua de 2.
Putem să ne plimbăm prin oraş,
să mergem la Ermitaj, iar spre seară să plec la Moscova.
Cu trenul.
Iar eşti neruşinat.
Nu te-am invitat să rămâi.
Şi care-i problema? Invită-mă.
De ce?
Am sentimentul că aici suntem trei persoane.
Nu-l atinge!
N-o să-i fac nimic... doar o să-l ascund printre cărţi.
Bine, lasă-l să tragă cu urechea. Dar măcar fă-l să se uite în altă parte.
Prefer să nu-l văd.
Lasă-l în pace!
De ce te porţi aşa? Îl aperi de parcă i-ai cinsti memoria.
Asta nu-i treaba ta.
"Iubitei mele Nadenka"?
Aşa carevasăzică!
Asta-i prea de tot!
- Ce...ce faci? - Lasă-l să ia nişte aer proaspăt!
E bine pentru sănătatea lui.
- Du-te şi adă-l pe Ipolit. - Nici nu mă gândesc să fac asta.
- Îţi repet. - Nu-i nevoie să repeţi! Nu mă duc!
- O să pleci cu primul zbor. - Chiar asta o să fac!
- Zbori de-aici! - O s-o fac! O să zbor de-aici!
Numai că mai întâi trebuie să mă bărbieresc.
Cu aparatul ăsta! Iar apoi o să zbor de-aici.
Cu avionul...
Aici nu e un salon de cosmetică.
Nu mă atinge! Nu sunt bărbierit.
Trebuie să arăt îngrijit când mă întâlnrsc cu logodnica mea.
Am uitat că ai avut o logodnică.
Du-te şi deschide uşa!
Trebuie să fie Ipolit. A trecut ceva timp!
Aha, vasăzică acum se bărbiereşte cu aparatul meu electric!
Sper că de data asta a plecat definitiv.
Călătorie sprâncenată!
Cum de îşi ţine aparatul de ras în casa ta?
Erai în drum spre logodnica ta? Atunci, drum bun!
- Aparatul ăsta de ras aparţine logodnicului meu. - Fostului tău logodnic.
Ipolit nu mai e aici. S-a cărat, pentru totdeauna!
Îl vezi? Ipolit! Nu e nicăieri!
Dacă o să apară din nou, o să-l arunc pe scări!
Cu capul în jos.
Cu ce drept vorbeşti aşa?
De ce te-ai băgat în viaţa mea?
Trebuie să pleci la aeroport.
Nu! Trenul meu pleacă mai târziu, spre seară.
Aşa!.. Îmi ajunge!
Mi-e foame şi mi-e sete.
Vreau să mă odihnesc puţin.
Sunt obosit.
Atunci plec eu!
Drum bun!
- O să aduc un miliţian. - Nu-mi pasă nici dacă aduci o brigadă.
Dă-mi paltonul.
Eu? Cu plăcere!
Pardon... Scuzaţi!
Poftim.
- Nu e prea strâns? - Trage-mi fermoarele.
- Cum? - Trage-mi fermoarele la cizme.
Cu plăcere!
Îţi mulţumesc pentru această onoare.
Ce e?
Ai puţină răbdare.
Acum celălalt.
De când sunt adult am visat să fac asta.
Nici să nu te gândeşti să-mi goleşti apartamentul. Îţi ştiu adresa.
Dă-mi drumul.
Taxi!
- Data viitoare să mergeţi la o staţie de taxiuri. - La Mulţi Ani!
Bine, încotro?
- N-am nici cea mai mică idee. - Ieşiţi afară!
Nu, nu...cred că am o idee.
La gara centrală a Moscovei.
Sunteţi liber?
Cine eşti?
Dar dumneavoastră?
Cred că ştiu...
- Îmi pare rău... - Dacă te apropii, o să ţip.
O să vă explic totul.
- Nu te mişca! - Nu mă mişc.
Nu vă fie frică de mine.
De ce-ai intrat în casa noastră?
Înţelegeţi dumneavoastră...
Eu şi prietenii mei avem această tradiţie.
În Moscova, in fiecare an, pe 31 decembrie, noi mergem la o baie comunală.
Hai! Goleşte-ţi buzunarele!
Am furat doar 15 ruble.
Nu e prea mult. Pune banii pe masă.
Unde sunteţi?
Unde-aţi dispărut?
Te-am prins!
Un bilet pentru Moscova.
Mamă! De ce stai în hol?
Păzesc un hoţ, iar el mă distrează cu cântecele lui.
Eu sunt hoţul.
- La Mulţi Ani, Nadia. - Mulţumesc, mamă.
Mamă, dă-i drumul.
Ei...ţi-a fost frig?
Nu, am luat un taxi.
Unde ai fost cu taxiul?
Ţi-am cumpărat un bilet pentru trenul de dimineaţă.
Mi-ai cumpărat un bilet?
Mulţumesc. Îţi sunt foarte recunoscător.
Patul de jos!
Nu ştiu cum să-ţi mulţumesc!
Acum nu mai trebuie să stau la coadă.
Mulţumesc.
Chiar dacă n-am un salariu foarte mare...
Cred că o să mă duc la Liuba, să continui petrecerea de Anul Nou.
Vă mulţumesc mult, sunteţi o mamă grozavă.
Nadia, sper că atunci când mă voi întoarce,
n-o să mai fie vreun alt străin aici.
Fiţi liniştită, o să am grijă de asta.
Îţi aminteşti că ţi-am promis
că o să mă-ntorc cu poza lui Ipolit?
- Vai, vai, ce-am făcut? - Eşti un om groaznic!
- Ce păcat! - Eşti un nesimţit!
Doamne, ce bucăţele mici!
- Eşti un bădăran, n-ai pic de ruşine! - Desigur.
- Un gangster! - Desigur.
- Un barbar! - Desigur.
- Un alcoolic. - Desigur.
- Un golan. - Da, da.
Ştii cine eşti?...
Nu deschide!
Nu suntem acasă.
Oricine-ar fi, nu deschidem uşa.
Ciudaţi oameni.
Dacă nu deschidem, asta înseamnă că nu suntem acasă.
Iar dacă suntem acasă, dar nu deschidem,
asta înseamnă că nu vrem să vedem pe nimeni.
Câtă nesimţire!
Câtă lipsă de maniere!
Asta-i prea de tot!
Nu deschidem, ca să le facem în ciudă.
Rezistă, Nadia!
Şi-au pierdut minţile?
Fii curajoasă.
Trebuie să deschidem.
Dacă nu, o să spargă uşa.
Bine, atunci o să deschid eu.
Jenia!
Calmează-te!
Prieteni! Eu eram ăla care bubuiam în uşă.
Am venit...
să vă urez un An Nou fericit.
Vă rog să acceptaţi... Bla, bla, ştiţi voi...
Mi-e o foame, de mor!
Asta-i prima oară când te văd în halul ăsta!
E prima oară când sunt în halul ăsta.
Asta-i prima oară când mă văd în halul ăsta.
Am tălpi subţiri. El ştie.
El ştie totul.
Dar i-am întâlnit pe oamenii ăştia drăguţi!
Mi-au dat un adăpost, au avut grijă de mine...
Adică, m-au îmbrăţişat şi au avut grijă de mine...
Ce lucru minunat e viaţa!
E aşa de plină de surprize.
Scuzaţi-mă...
Iar asta e absolut minunat!
Oare poate fi o fericire
programată, proiectată şi planificată?
Doamne! Trăim nişte vieţi atât de plictisitoare!
Ne-am pierdut spiritul de aventură!
Nu mai escaladăm ferestrele, ca să ne întâlnim cu persoana iubită,
ne e frică să facem nişte chestii atât de stupide.
E groaznic! Şi peştele tău în aspic e la fel de groaznic!
La anu', în ajun de Anul Nou, o să merg la o baie comunală.
De ce să aştepţi un an?
Ai dreptate. Bună idee!
Cât de adevărat!
Daţi-mi voie.
Vă mulţumesc.
Cred că a deschis robinetul.
De ce oare?
Ţi-ai pierdut minţile?! Încetează!
Nici să nu te gândeşti!
Îţi dai seama ce faci?
Nu mă atinge!
Ipolit, o să-ţi strici paltonul.
Nadenka, nu mă bate la cap!
Te implor să ieşi de-acolo!
Măcar dacă ţi-ai scoate căciula.
Mă simt bine aşa cum sunt. Ia mai taci din gură!
Ia uite, este apă caldă!
În ajunul Anului Nou un bărbat merge la o baie comunală.
Asta îl defineşte drept un personaj foarte pozitiv.
Acolo el se îmbată, sărbătorindu-şi logodna.
Altă caracteristică pozitivă.
Apoi e îmbarcat într-un avion, ca un buştean...
şi ajunge în alt oraş.
Vrei să mă scarpini pe spate, te rog?
Hai, te rog, e chiar aşa de greu?
Bine, cum doreşti.
Ce pot să fac?
În oraşul acela el întâlneşte o altă femeie.
Normal, uită de logodnica lui din Moscova,
şi se agaţă de noua cucerire din Leningrad.
Toate astea din cauză că el e un om cu înalte standarde morale.
Te rog, încetează.
Ce, o iei drept o ofensă?
Nu fi ofensat. Ăsta-i adevărul.
Adevărul nu poate supăra pe nimeni, chiar dacă este crud.
Nadia, într-un timp aşa de scurt poţi să-ţi distrugi trecutul,
dar nu-ţi poţi clădi viitorul.
E imposibil.
Noaptea de Anul Nou se apropie de sfârşit. Totul se va linişti
şi se va goli de conţinut.
Cel mai important lucru e că amândoi ştiţi că am dreptate.
Scuzaţi-mă.
Unde te duci? O să răceşti!
Lasă-mă-n pace!
Te rog nu pleca! Opreşte-te!
E ger afară!
Poate că vreau să...
mă îmbolnăvesc şi să mor.
Doamne, m-am săturat!
Ce noapte nebună.
Dacă se întoarce...
o să dea foc la casă.
Ca să fiu sincer...
Chiar îl simpatizez.
A spus doar ceea ce n-am avut curajul să ne spunem unul celuilalt.
Eşti nebună.
Revino-ţi la realitate.
Asta-i exact ce se-ntâmplă cu mine acum.
La Liuba s-a culcat toată lumea, iar afară e prea rece.
L-ai udat pe Ipolit?
Era ud leoarcă.
Era ud de la lacrimi.
Ai jignit un om aşa de bun!
Ei bine...
Trebuie să pleci.
Dar avioanele pleacă la fiecare jumătate de oră.
Jumătate de oră nu mai contează.
E absurd. E prostesc.
N-o să ne-o iertăm niciodată, dacă ne despărţim.
Unul din noi trebuie să înveţe să-şi reprime sentimentele.
Dar de ce?
Nu crezi că ne-am reprimat sentimentele prea des?
Trebuie să recunoşti că Ipolit are dreptate.
Am cam luat-o razna.
Noaptea de Anul Nou s-a terminat.
Fiecare trebuie să se întoarcă la locul lui.
E deja dimineaţă.
Am sentimentul
că într-o singură noapte am trăit o viaţă întreagă.
Ia biletul.
Cred că încă îl mai poţi găsi.
Nu, n-o să plec cu trenul.
De ce să mă zdruncin timp de 7 ore?
Te rog...
Să-ţi aminteşti de mine.
Şi tu.
Pleacă, Jenia, pleacă.
Pot să te sărut de bun-rămas?
Nu, te rog să n-o faci.
Nu, te rog, fie-ţi milă de mine.
Trebuie să mă pregătesc de plecare.
Ţi-am furat poza.
Sunt bucuroasă că o să ai poza mea.
Dar dacă avioanele n-o să poată decola, din cauza vremii, pot să rămân?
Nu. În cazul ăsta, o să pleci cu trenul.
O, dragă, cât de dureros şi ciudat este...
După ce sufletele noastre s-au contopit...
Cât de dureros şi ciudat este...
Să fim despărţiţi.
Rănile inimii nu se vor vindeca nicicând,
Tristeţea se va transforma în lacrimi pure,
Rănile inimii nu se vor vindeca nicicând,
Iar durerea se va revărsa în valuri.
O să fiu cu tine cât timp voi trăi,
Sufletul şi sângele sunt nedespărţite.
O să fiu cu tine cât timp voi trăi.
Dragostea şi moartea merg totdeauna împreună.
Iubitul meu, o să porţi cu tine,
O să porţi cu tine, oriunde vei merge,
O să porţi cu tine, oriunde vei merge
Pământul pe care te-ai născut şi casa ta.
Şi dacă nu voi avea nimic ce m-ar putea proteja de mila de sine inevitabilă...
De răceala şi întunericul nopţii?
Vor fi întâlniri după despărţiri. Nu mă uita, iubitule.
Vor fi întâlniri după despărţiri,
Ne vom întoarce, amândoi.
Şi dacă voi dispărea în neant, ca un fulger luminos în întuneric?
Dacă mă voi scufunda în uitare,
Dispărând printre stele şi nori de praf?
Atunci mă voi ruga să găseşti drumul înapoi pe Pământ.
Mă voi ruga să te întorci sănătos şi bine acasă,
Zgâlţîit în vagonul plin de fum de ţigarete,
El se simţea umil şi singur,
Zgâlţîit în vagonul despărţirii, pe jumătate el plângea, pe jumătate dormea,
Când, la un moment dat,
Trenul şerpuind pe drumul de fier,
pe un deal alunecos,
trenul îşi depărtă roţile de şinele sale,
Iar o forţă supraomenească,
Zdrobind totul în calea ei, dintr-o lovitură
O forţă supraomenească
Strivind tot ce-i viu în calea ei,
Şi nimeni n-a fost salvat pentru întâlnirea promisă,
Şi nimeni n-a fost protejat, toţi au dispărut.
Nu te despărţi de cel iubit,
Nu te despărţi de cea iubită,
Păstreaz-o în gând mereu.
Şi de fiecare dată, spune adio pentru totdeauna,
Spune adio pentru totdeauna,
Când pleci pentru o clipă.
N-ai vrea totuşi să explici ce s-a întâmplat?
N-am ştiut ce să cred! Am fost aşa de îngrijorată!
Unde ai fost?
Spune-mi ce s-a întâmplat. Unde e Galea?
Am fost la Leningrad.
Unde?
La Leningrad.
Scuză-mă, dar sunt foarte obosit şi aş vrea să dorm.
Ai fugit iar la Leningrad?
Mamă, tu ştii că
în fiecare an, pe 31 decembrie, eu şi prietenii mei mergem la o baie comunală.
Facem o baie.
Acolo am băut câte ceva.
Şi doar din întâmplare, fără nici o intenţie bolnavă,
am fost trimis la Leningrad în locul lui Pavel.
Cum adică, trimis?
Ce eşti tu, un colet sau o valiză?
Mamă, te rog. Mă doare groaznic capul.
Nu ţi-ai dat seama ce se-ntâmplă?
Deloc.
Ai devenit aşa de neascultător! Ce ruşine!
Trebuie să te-nsori. Trebuie să existe cineva care să te disciplineze.
N-o să fie uşor să te-mpaci cu Galea.
Dar nu-i nimic. O să merg la ea şi o s-o aduc aici.
Mamă, nu trebuie. Te rog să nu faci asta!
Dar ce, nu mai vrei să te însori cu Galea?
Am cunoscut o altă femeie.
- Unde? - În Leningrad.
- Când? - Aseară.
O, Doamne!
Şi de asta vrei să te desparţi de Galea?
Da.
Mamă, ce s-a întâmplat?
- Mamă, ce ai? - Stai.
Te simţi mai bine acum?
Eşti un afemeiat. Un afemeiat incurabil.
Nu, mamă, sunt un om nefericit.
De ce sunt aşa de ghinionist?
Dacă mă gândesc bine, n-am nevoie să mă însor.
Ce-mi trebuie?
Nu am nevoie de asta.
Nimeni nu poate avea grijă de mine mai bine decât tine.
Şmecherule!
Închipuie-ţi doar că o femeie străină umblă de colo-colo prin casă.
Nici nu ştiu dacă o să vă înţelegeţi.
Dacă n-o s-o suporţi?
O să mă supăr.
Nu, aşa o să fac.
La naiba cu asta!
O să las lucrurile aşa cum sunt.
Bietul meu copil!
Întinde-te.
Întinde-te, o să fie totul bine.
Întinde-te şi încearcă să dormi.
Cum o cheamă?
Are cel mai frumos nume.
Nadia.
Şi cel mai important, nu-i un nume obişnuit.
Nadia.
Ţi-ai uitat geanta.
Cum m-ai găsit?
Eşti un prostuţ incurabil.
Doamne, să nu se-ntâmple din nou!
Sper că nu-i Ipolit.
Bună ziua! La Mulţi Ani!
Vă dorim numai bine!
Unde e Jenia?
Treziţi-l.
Bună ziua.
Oare am vedenii? Doar acum sunt treaz.
Mă bucur să văd că tu, Jenicika şi...
Galea.
Că sunteţi prieteni şi că Galea te-a iertat.
Jenia, încetează cu sărutatul.
Nu putem. Ne-a fost prea dor unul de celălalt.
Nu-mi pasă dacă se sărută. Vouă vă pasă? Vă simţiţi stingheriţi? Eu nu.
Jenicika, suntem bucuroşi că Galea te-a iertat.
Suntem bucuroşi că tu şi Galea v-aţi împăcat.
Mamă!
Nadia mea a venit.
Credeţi că am luat-o razna sau că sunt uşuratică?
Vom trăi şi vom vedea.
- Înţelegi ce se-ntâmplă? - Pe mine mă-ntrebi?
Am sentimentul că asta nu-i Galea.
Păi, zi ceva. Tu eşti cel mai fâşneţ dintre noi.
Pot spune cu siguranţă că unul din ei e Jenia.
Prieteni!
Vă sunt recunoscător că mi-aţi schimbat viaţa.
Sunt bucuros că soarta m-a purtat la Leningrad.
Şi că în Leningrad există o stradă cu acelaşi nume, un bloc
exact ca ăsta şi un apartament exact ca ăsta.
Altfel n-aş fi fost niciodată fericit.
Noi n-am fi fost niciodată fericiţi.
Am întrebat frasinul:
Unde e iubita mea?...
Distribuţia:
Andrei MIAGKOV
Barbara BRILSKA
Iuri IAKOVLEV
Liubov DOBRJANSKAIA Olga NAUMENKO
Lia AHEDJAKOVA Valentina TALIZINA
Alexandr ŞIRVINDT
Georghi BURKOV
Alexander BELEAVSKI
Liubov SOKOLOVA Gotlib RONINSON
Scenariul:
Emil BRAGHINSKI Eldar RIAZANOV
Regia: Eldar RIAZANOV
Imaginea: Vladimir NAHABŢEV
Producător: Alexander BORISOV
Muzica de Mikail TARIVERDIEV
Cântece pe versuri compuse de:
Marina ŢVETAEVA Boris PASTERNAK
Bella AHMADULINA Vladimir KIRŞON
Evghenii EVTUŞENKO Mihail LVOVSK
Alexandr ARONOV
Poem de Alexander KOCHETKOV
SFÂRŞIT