Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Din nou!
În regulă. Ajunge pentru moment.
Va trebui să-ţi mai luăm sânge Jenny.
Mai mult sânge?
Nu mai suport. Tată!
Parcă spuneai că numai trebuie să fac asta.
Nu pot decât să fiu de acord cu ceilalţi doctori.
Mai trebuie făcute teste. Şi trebuie continuat tratamentul.
Dar am mai trecut prin asta.
Cum rămâne cu tratamentul luat anul trecut?
- Doar controlează starea pacientei... - Controlează?
Starea ei se înrăutăţeşte, doctore...
- Care credeţi că e cauza? - Dacă ştiam, aflam şi leacul.
Ar putea fi orice.
Poate fi aerul, apa, poate chiar şi stresul de a locui aici.
Ce este?
Îmi pare rău.
Ce este?
Nu-mi place cum merg lucrurile. Îmi fac griji pentru tine şi copii.
Mă îngrijorează starea lui Jenny.
Îmi urăsc munca, urăsc oraşul ăsta împuţit.
Crezi că mie îmi place?
Nu ştiu dacă e vina noastră, sau a locului unde trăim, dar...
numai funcţionează nimic.
- Şi ce vrei să faci, Skip? - Vreau să plec de aici.
Vreau să facem ce visăm noi, când eram tineri.
Pentru ce stăm noi aici? Uită-te la locul ăsta!
Ştii Skip, e o schimbare uriaşă.
Ce facem cu copiii? Ce facem cu Jenny?
Va fi cel mai bun lucru, să o ducem pe Jenny de aici.
Ce părere ai?
Cel puţin, putem încerca.
Eşti sigură?
Sunt sigură că aşa nu mai putem sta mult.
Adică pleacă definitiv, vindem tot, cumpărăm ceva pământ...
ne vom construi casa noastră, cultivăm propria hrană!
- Nu! - Vom trăi pe pământul nostru.
Vorbesc serios, asta vom face, da?
- O vom face. - Bine.
Vom pleca de aici.
FAMILIA ÎN SĂLBĂTICIA NATURII
Voi ştiţi în ce vă băgaţi, venind aici?
Da.
E un loc cu adevărat sălbatec.
M-aş gândi de două ori, înainte de a-mi aduce familia aici.
Ne-am gândit mult la asta.
Ştii cât de mulţi vin aici, şi apoi renunţă?
- Îmi închipui. - Cam 99%.
Uite tată, capre, le vezi?
Sunt capre de munte, fiule.
Urcă sus pe munte în timpul verii.
Va fi minunat.
Uite.
Vom construi o cabană. Tata se pricepe. E constructor.
Tatăl tău e un adevărat muntean.
E o grămadă de loc acolo jos!
- Crezi că animalele sunt prietenoase? - Eu aşa sper.
- Cât mai avem? - Acum aterizăm.
- Putem coborî? - Haideţi.
- Trecem prin apă? - Da, te descurci?
Prin apă...
Ce părere ai?
E minunat!
A cui e ăsta tată?
- O fi a vreunui vecin. - La 25 de mile vest, e unul.
Ăsta aparţine pădurarului!
- E vreun drum pe aici? - Singura ieşire, e cu avionul meu.
Dar pe râu?
Eu n-aş încerca pe acolo.
- Ai luat radioul? - E chiar aici.
E bine să-l ai pentru orice eventualitate.
Cum rămâne cu emisia pentru Munţii Stâncoşi?
În fiecare seară de la 20:30 la 21:00.
Puteţi află toate bârfele locale.
- Ce e emisia asta? - E un post radio,
aşa comunică localnicii aici.
Bun asta-i ultima voastră şansă.
- Rămânem. - Mult noroc.
- Mulţumesc mult. - Hei!
- Mai treci pe la noi. - Aşa voi face.
- La revedere, domnişoară. - La revedere.
- Salut puştiule. - Mulţumesc din nou.
Acum, suntem pe cont propriu.
Să sperăm că vom reuşi.
E mai frumos decât am sperat vreodată că poate fi.
Să mergem la cabană.
Asta este?
Mda.
Doamne, asta-i la fel de mică precum bucătăria de acasă.
Cu puţină curăţenie se poate aranja şi asta, nu tată?
Uite un raton!
Lasă-l Cluss.
Unde s-o fi dus?
Cred că a ieşit pe coş.
Uite-l, iese pe coş.
- Mă întreb cum o fi ajuns acolo? - E aşa drăguţ...
- Crezi că va muşca? - Nu cred.
Pare foarte cuminte.
Repede, în cabană.
Uşa e spartă
Hai, ne urcăm acolo sus.
Urcaţi repede, mai sus...
- Unde-i puşca tată? - Acolo lângă provizii.
- Te duci să o iei? - Nu acum.
Scuze va fi doar un duş scurt.
Totul va fi bine. Nu-ţi fă griji.
Mă asculţi?
Skip, ai văzut?
- Bună dimineaţa. - Ai văzut pasărea aceea micuţă?
A intrat pe fereastră şi s-a jucat cu degetul meu.
- Ce tot spui... - Vorbesc serios, era aşa drăguţă.
Şi eu sunt serios. Aş vrea să mâncăm ceva, bine?
- Da? - Mda.
Chiar aşa? Mai bine te-ai trezi d-le...
Jenny dă-mi apa repede.
Tată?
Ce e Toby?
E timpul să plecăm?
Îţi spun eu când va sosi timpul.
Cât e ceasul?
- Am lăsat prânzul pe sobă. - Mulţumesc. Întoarce-te la somn.
Toby? Trezeşte-te.
Ce naiba e asta?
- Ăsta de unde a apărut? - S-a mutat în pat cu mine.
- Ce este? - E un raton.
N-am mai văzut ca un animal sălbatic, să facă aşa.
- Eşti bine Toby? - Sigur că sunt.
- M-a încălzit azi noapte. - Hai, trebuie să mergem.
- Ai nimerit-o. - Vino Toby.
Du-te şi adu-o Cluss. Haide.
Hai Cluss, adu-o.
Nu se poate. O aduc eu.
- Păi dacă poţi adu-o Toby. - Eu nu, dar tu ai împuşcat-o.
Cluss?
Haide...
Ai grijă tată...
- Vrei să o faci tu? - Nu.
Hai Cluss, dute şi ajută-l, nu fi fricos.
- Eşti bine? - Ce crezi că s-a întâmplat?
Nu ştiu. Probabil din cauza ploii de aseară.
Ce se întâmplă?
Uite o pereche de ursuleţi!
Să rămâi lângă mine. Poate e mama lor pe aici.
Ce este tată?
Asta-i mama lor.
A murit?
Da.
Aşa ceva, se mai întîmplă.
Uite, ţine câinele.
Ţine-l strâns! Rămâi aici Cluss.
Le plac merele.
Vino aici, Toby.
Sunt drăguţi, tată!
Sunt chiar drăguţi, tată!
Le este foame.
- Sunt minunaţi. - Veniţi aici.
Haideţi.
Le place.
Sunt aşa de drăguţi!
I-a uită-te la el.
- Mereu vor fi aşa, mamă? - Aşa sper.
Va trebui să-i eliberăm când se vor face mari.
- Nu şi degetele mele! - Hai tată.
Sper că va dura mult timp asta.
- Numai puţin. - ...Aş dori să le urăm bun venit.
Skip Robinson şi soţia sa Pam s-au mutat în cabana lui Jack.
Cea de lângă lac. Am auzit că Pam e destul de drăguţă să farmece un grizzly.
Iar copiii, Jenny şi Toby, dau o mână de ajutor la construcţia cabanei.
Aşa că vă urăm bun venit, prieteni!
Deci, asta este pentru această seară.
Aici e Jackson. Vocea Sălbăticiei.
Vezi, ţi-am spus eu, că ăsta va fi un loc bun.
Ce de flori!
Nu ştiu cum mai ajungem înapoi.
Reuşim noi, coborârea va fi uşoară.
- E foarte frumos aici, nu? - Da.
Crezi că puştii din L.A., au parte de aşa ceva?
Mă îndoiesc.
N-am auzit de de astea până nu am venit aici.
Uită-te la asta.
Ce frumoasă e!
Cred că e o orhidee sălbatică...
Ce-a fost asta?
Nu ştiu.
- Să mergem să-l găsim pe tata. - Da...
Vino...
Uite Toby... Priveşte!
- Ce sunt astea? - Cred că-s pui de pumă.
Dar unde-i mama lor?
- Nu ştiu, dar mai bine am pleca. - Da, cred că ar fi mai bine.
Cred că mama lor, s-ar enerva dacă ne-ar vedea aici.
Nu ştiu, dar ar fi bine să plecăm, hai vino.
Ne urmăresc...
Haide, grăbeşte-te.
Mai repede, Toby...
Jenny, Jenny, ajută-mă, ia-i de pe mine, i-ai...
E în regulă, doar se jucau.
Chiar m-au speriat...
Mama lor nu se vede prin preajmă?
Eu nu reuşesc să o văd.
Poate sunt părăsiţi...
Priveşte-mă...
- Vino, să-i arătăm lui tata. - Bine.
- Am mai adus câteva. - Pune-le acolo.
Skip, priveşte.
Uite ce am adus...
Unde i-aţi găsit?
Sus pe deal. Ne-au urmărit până aici, acasă.
Şi unde e mama lor?
Păi asta e, nu au una.
Arată-mi unde i-aţi găsit.
- Ce s-a întâmplat? - Îi vom duce înapoi.
Tată...
Nu iei puii animalelor din pădure, în felul ăsta.
Dar ei ne-au urmărit tată.
Jenny, arată-mi unde i-ai găsit.
Mama lor, probabil că îi caută acum.
- Toby, tu rămâi aici. - Tată...
De ce ai făcut asta?
Ştii că nu e corect.
Tată?
Erau pe stânca aceea.
Se dusese să le aducă de mâncare, trebuia să fi ştiut asta!
Rămâi aici cu câinele.
Fugi Jenny! Fugi.
Cluss... întoarce-te aici.
Tată...
Pleacă de aici, Cluss...
Pleacă!
Cluss, vino aici.
Tată, ai grijă!
Hai, pleacă de aici!
Tati...
Te-a rănit?
Sunt bine Jenny.
Vino aici draga mea.
Gata linişteşte-te. Cluss, vino aici! Sunt bine.
- Acum ai învăţat lecţia cu puii? - Da.
- Sângerezi, tată. - Nu-i nimic.
Sunt doar nişte zgârieturi.
Skip...
Ei haide, sunt doar nişte zgârieturi.
Voi mergeţi şi vă jucaţi cu ursuleţii şi rămâneţi lângă cabană, vorbesc serios.
- Îmi pare rău, tată. - Bine, dar nu uitaţi ce v-am spus.
Ce bine!
Ei haide...
Nu ştiu cum poţi să o iei atât de uşor.
Vroiai săjoc teatru?
Tu faci asta să pară o glumă.
Dacă se întîmpla ceva cu copiii, eu nu ştiu ce...
Cu copiii vă fi, că vor învăţa nişte lecţii preţioase.
Ce şcoală grozavă. Îţi rişti viaţa, pentru o lecţie.
În locul tău, ar fi putut fi, Toby sau Jenny, acolo.
Dar n-au fost, eu am fost.
Skit, tu nu gândeşti la ce s-ar fi putut întâmpla.
Mă gândesc foarte mult la asta, Pam.
S-a terminat şi nu se va mai întâmpla din nou.
Eşti chiar aşa sigur de asta?
Nu pot discuta în felul ăsta.
- Stai puţin, Skip. - Mă duc să mă plimb.
Vreau să discut asta.
Uite tată.
Mulţumesc, Jenny.
Poate găteşti ceva, deseară.
Asta-i o idee bună.
Ai auzit asta?
E un avion.
- Dar ce caută aici? - Poate avem vizitatori.
E poşta, să mergem...
Vino, mamă.
Uite, a lăsat-o pe lac.
Sper să ajungă la ea.
Ce este?
Pachete mari, pentru Toby şi Jenny.
Minunat.
De unde sunt?
De la conducerea şcolii.
Cum de ne-au găsit aici?
- I-am anunţat eu. - Tată...
De la sora ta?
E totul în ordine?
Îţi transmite dragostea ei...
şi ne simte lipsa mai mult ca oricând.
Mulţumesc Doamne pentru o zi frumoasă, pentru casă, slujbă şi un loc de joacă.
Mulţumesc că ne ajuţi pe toţi, iar mama are grijă de noi.
Şi cel mai mult mulţumesc că suntem cu toţii aici, împreună.
Amin.
- E bine mamă? - Da.
Astea, de unde au venit?
Mama le-a doborât în timp ce tu, erai la pescuit. Din prima.
Zburau cumva cu viteza melcului?
Skip...
- Nu sunt aşa de bune ca tine. - Ba da, mama a doborât două.
Atunci ar trebui să ne ocupăm de asta.
Miroase minunat!
Hei, i-a ghiciţi?
Tot ce e pe masa asta, provine de la noi.
Arăţi minunat.
Mulţumesc.
Pentru vânătorul de elită.
L-a împuşcat, s-au la adormit?
Mamă, nu văd cum ne va ajuta asta aici.
Doar nu vrei să ajungi o ignorantă, nu?
- Ce înseamnă o ignorantă? - Vei găsi în dicţionar.
- Dar unde să caut? - Vezi, la asta mă refeream.
S-ar putea să nu rămânem aici mereu.
Aşa că va trebui să cunoşti lucrurile astea, Toby!
Eu voi rămâne aici, definitiv.
Dar dacă vrei să-ţi faci propria ta cabană, vei şti cum?
Mă va ajută tata.
Putem să facem astea deseară?
Să ne jucăm puţin, măcar acum că e zi?
- Veţi învăţa diseară? - Sigur că da.
- Promiteţi? - Da.
Bine, închideţi cărţile.
- Vedeţi ce face tatăl vostru. - Bine.
Ia-ţi puloverul, Jenny.
- Hai Cluss. La revedere. - La revedere.
Du-te repede la mama.
Cluss...
- Unde sunt copiii? - Ce s-a întâmplat?
Unde sunt copiii?
- Au plecat în căutarea ta. - A apărut din nou ursul ăla.
- Skip... - Au plecat de mult?
- Păi da. - Tu rămâi aici.
- Rămâi aici. - Skip?
Skip, stai puţin.
- Tată, tată... - Unde-i Jenny?
- Crust a rămas cu ea! - Stai cu mama ta.
Mă duc după ea.
- Pot veni şi eu cu tine? - Nu, rămâi cu mama ta.
- Eşti bine? - Da.
Cluss?
Jenny?
Jennifer...
Cluss? Unde ai fost? Te-am căutat peste tot.
Mă bucur mult că te-ai întors.
Să vedem cum ieşim de aici.
Hai, vino.
Jenny?
Toby?
Tată...
Jenny?
Cluss...
Plecaţi de lângă mine...
Tată...
Cluss...
Tată...
- Tată... - Plecaţi de aici...
Tată...
Plecaţi de aici, plecaţi...
Tată...
Linişteşte-te.
E totul în regulă acum.
Cluss, vino aici...
- El e teafăr? - E în regulă.
Are doar nişte zgârieturi.
Bun, hai să plecăm de aici.
Să mergem acasă.
Mergem acasă.
Nu-ţi fă griji mamă. Tata se va descurca.
Vrei să jucăm dame mamă?
Sigur, de ce nu?
Le iei pe cele roşii?
Cluss? Nu.
- Ce s-a întâmplat? - E bine. Doarme.
Jenny!
Sunt atât de obosită.
- Eşti sigur că e bine? - Da.
Du-te acolo Cluss.
Eşti în regulă?
Skip, dacă s-ar fi întâmplat ceva cu tine sau cu Jenny...
Suntem bine cu toţii.
Cred că acum mai ai un motiv să plecăm de aici.
Ce spui, vrei să pleci?
Mie îmi place aici!
Aş vrea să rămân.
Nu-ţi lipsesc prietenii tăi, Toby?
Ba da. Dar am alţii aici.
Dar lucrurile care te sperie?
- Nu mă sperie nimic, aşa-i tată? - Exact Toby.
Dar trebuie să fi atent la toate.
Dar tu Jenny. Tu ce crezi?
Sunt şi lucruri rele. Dar sunt mult mai multe, bune.
Cum ar fi?
De pildă, avem cea mai mare grădină din lume.
Şi suntem împreună...
E rândul tău, Pam.
Se pare că eu sunt în minoritate.
Ce avem noi aici, prietene?
Ce căţel bun eşti.
- Salutare. - Salut.
Se pare că sunteţi puţin surprinşi.
Păi noi tocmai ne-am mutat.
Ai făcut o treabă bună. Ai făcut un loc grozav.
Mulţumesc mult.
- Ea e soţia mea, Pat. - Salutare d-nă.
Fiica mea, Jenny...
- Şi fiul meu, Toby. - Salutare.
- Eu mă numesc, Skip. - E o plăcere să te cunosc.
Eu mă numesc Willie Parker, dar prietenii mei, îmi spun Boomer.
- Boomer? - Ţi-e foame? Te servim cu ceva?
Foarte frumos din partea dumitale, doamnă. Stai pe loc.
Vin imediat. Nu ştiu de ce eşti aşa nărăvaşă cu oamenii drăguţi.
Voi vreţi să vă petreceţi iarna aici?
Da...
Aşa am vrea, dar s-ar putea să nu se mai întâmple.
Dar ce s-a întâmplat?
Ieri Jenny a fost atacată de o haită de lupi.
Lupii nu atacă oamenii, doar îi necăjesc!
- Am fost acolo... - Da?
Vrei să-mi povesteşti ce s-a întâmplat, draga mea?
- Eu îl căutam pe Cluss... - Stai puţin.
Cine-i acest, Cluss?
- Câinele nostru. - Asta era.
Lupii atacă câinii mereu.
Cel mai mult, trebuie să te fereşti de "tretoos" aici.
- Ce sunt "tretoos"? - Sunt Urşi Grizzly.
Sunt cei mai periculoşi.
A trebuit să respingem atacul a trei sau patru într-o noapte.
- Doar nu crezi că vor veni aici? - Nu.
Ei stau mai mult în nord.
Doamne, sunt plin ca un sac. A fost o masă minunată, d-nă.
- Aţi mai dori puţină cafea? - Mi-ar face plăcere.
Mulţumesc că mi l-aţi împrumutat.
Locul ăsta, îmi trezeşte multe amintiri.
L-ai cunoscut pe cel care a construit locul ăsta?
Da, l-am cunoscut.
L-am cunoscut, şi l-am îngropat.
A trecut mult timp, de când eu şi bătrânul Jack, stăteam aici
Ce fel de om era?
Mulţi nu-l plăceau.
Dar nici lui nu îi plăceau mulţi dintre ei.
Şi-a iubit mult, animalele sale.
- Care animale? - Avea o mulţime.
- Mulţumesc doamnă. - Dar ce făcea cu animalele?
Le creştea. Le creştea de mici.
Aici era un adevărat orfelinat.
Flora, cea de colo, obişnuia să le urască.
Nu cumva avea şi un urs negru?
- De ce, ai văzut unul? - Da.
- A venit după noi, la râu. - Exact, venea la râu.
Păi ăla e, bătrânul Samson.
- Trebuie gâdilat puţin la urechi. - Îi place aşa?
Chiar foarte mult.
- De unde şti că el e? - Să-ţi spun ceva...
- Dute la el, şi prezintă-te. - Nu...
- Şi ce altceva mai avea? - Veveriţe, un raton...
- Stăteau prin preajmă? - Chiar aşa.
Veneau tot timpul, ştiau că vor lua o masă gratis.
Ceva în genul meu.
Ei bine, e timpul să plec.
Nu poţi rămâne puţin mai mult?
Mi-ar plăcea d-nă, dar mai am de mers cam 15 mile...
Doamne, ăsta de unde a mai răsărit?
Vino încoace, nu fugi de mine...
Stai acolo, nu mai fugii, voi alerga după ea tot ţinutul.
Flora, Flora. Mulţumesc încă odată d-nă, ne mai vedem.
Flora, unde naiba te-ai dus?
Ce-ai face dacă te-ai pierde în sălbăticie, fără medicamente?
- Ştiu eu. - Ce?
Ar trebui să fierbi o coajă de mesteacăn.
- De ce? - Pentru că, poţi face aspirine, nu?
- Exact. - Foarte bine.
Vedeţi marcajul din acel copac de acolo? Cine l-a făcut?
- O ciocănitoare. - Greşeşti.
A fost un urs.
Aşa îşi marchează ei teritoriile.
- Crezi că acel grizzly? - Nu, ei stau departe în nord.
Dar acela a fost un urs mare.
Hai să găsim animalele de care ne vorbea Boomer.
Să mergem, haideţi.
- Staţi puţi, i-a ghiciţi. - Ce?
În curând aici va fi cea mai minunată grădină de legume.
Iar aici, vom juca cărţi.
Aici vom planta roşii.
Iar aici va fi o peluză.
Cui îi este foame?
Ăla de unde a mai apărut?
- Skip, ce ne vom face? - Habar nu am!
- O fi Samson. - Da, i-a du-te tată!
Cum adică să mă duc?
Dute şi prezintă-te cum a zis Boomer.
Boomer a spus-o, nu eu.
Nu-i deloc amuzant.
- Hai tată, vin şi eu cu tine. - Toby, întoarce-te aici.
Samson, da?
- Skip... Skip. - Ce e?
Ai grijă.
Samson?
Vezi ce am eu aici?
Ai vrea o bucăţică?
Hai prietene, să ieşim de aici.
- Doamne, cât mai mănâncă? - Nu ştiu.
- Poate va obosi curând. - sau înnebunim noi.
- O să-l hrănim în continuare. - Mda.
Aici spune că ei mănâncă mult înainte de a veni iarna.
- Ăsta e mort de foame. - Poate că el a început devreme.
Nu ştiu nimic de asta.
Şi ce vom face când vom rămâne fără mâncare?
Ne urcăm iar pe acoperiş.
Adună-ţi fărâmiturile de pe masă, nu-i frumos...
Uite, mănâncă tot de pe masă.
- Unde-s restul fursecurilor? - S-au dus. Ăsta-i ultimul.
- Noapte bună, Skip. - Noapte bună tată.
Da, mulţumesc mult.
N-ai şi tu o prietenă, pe undeva?
Ăsta-i ultimul.
Eşti gata de plecare?
Noapte bună Samson. Micul dejun, e la ora 7.
- Emigrează? - Da.
- Unde crezi că se duc? - Sunt păsări, se vor întoarce.
Îmi vor lipsi!
Aş vrea ca totul să rămână neschimbat.
Lucrurile se schimbă în mod constant.
N-am mai avea primăvară fără iarnă, nu?
Bănuiesc că nu.
- Cum crezi că va fi iarnă? - Va fi mult de lucru.
Dar ne vom şi distra.
Va trebui totuşi să facem rost de mai multă hrană, Jenny.
Va trebui?
Ca să putem supravieţui.
Cluss, stai aici, nu poţi veni cu noi, rămâi aici.
Ai grijă de cabană.
- Te-ai trezit fiule? - Mda...
Să mergem.
N-am vînat nimic, toată dimineaţa.
- Crezi că ele ştiu că noi vânăm? - Da, ştiu.
Crezi că vei doborî ceva?
Cu puţină răbdare, da...
Ştii, indienii credeau că elanul e un spirit.
Dacă chiar ai nevoie de el, te va ajuta cu siguranţă.
- Tu crezi în asta? - Da.
Cred în multe din ce spun indienii după ce ne-am mutat aici.
Am făcut ceea ce era necesar să facem, fiule.
Înţelegi?
- Crezi că copacii au sentimente? - Sigur că au.
De exemplu, aud muzica, îi ajută să crească.
Poate că ar trebui să-i cântăm şi grădinii noastre de legume.
- Mă refeream la muzică, Jennifer. - Adică o formaţie?
Cred că ei preferă muzica clasică.
- Aici avem pentru un an întreg. - Toby nu gândeşte aşa.
- Toby, e un lacom. - Mai taci, Jenny.
- Hai să ne umplem găleata. - Bine.
- Să nu mănânci. - N-o fac...
Cluss?
Jenny...
Mamă...
Jenny...
Doamne... Jenny...
Mamă.
Mamă...
Mamă.
- Mamă. - Rezistă, Jenny.
Hai... repede...
Hai draga mea, încearcă să bei puţin din asta.
- Te simţi mai bine? - Da...
Nu se va întoarce aici, nu?
- Nu-ţi fă griji, scumpa mea. - E la mile depărtare de aici.
- Ce s-a întâmplat? - Skip...
Te simţi bine?
Tati...
Va trebui să foloseşti asta, pe viitor.
- Îl vei căuta pe Cluss? - Nu-ţi fă griji.
- Gata? - De data asta, rămâi cu mama.
N-aş vrea să fiu în locul ursului ăla acum.
Mamă?
Mulţumesc Toby.
- Tu te-ai speriat? - Da.
Era un grizzly?
Nu ştiu Toby.
Ce aţi făcut?
- Am fugit. - Metoda tatei funcţionează mereu.
O să ţin minte asta.
Cluss, vino aici.
Hai, hai vino.
Ce căţel bun eşti!
Unde-i ursul ăla grizzly?
Mi-ajunge, mulţumesc.
- Eşti sigur că era un grizzly? - Foarte sigur.
I-am călcat pe urme, cel puţin 5 mile.
Se îndrepta către nord.
- Crezi că se va întoarce? - Nu.
Dar voi încerca să dau de el, mâine dimineaţă.
Totul va fi bine, mă voi ocupa de asta. Bine?
Bine?
Skip...
Skip, e Jenny.
Temperatura i-a crescut la 40 de grade, s-a simţit rău toată noaptea.
Nu-i doar o simplă răceală? Va trebui să chem doctorul.
- Ce este? - Ce s-a întâmplat cu asta?
Nu ştiu.
Urşii au dărâmat-o din greşeală.
Toby, de ce nu ne-ai spus asta?
Am încercat să-l repar.
Ce vom face?
Jenny...
Îi e foarte rău, Skip.
- Eu mă duc după ajutor. - Nu...
- Voi traversa râul. - Poţi face asta?
Da.
Dar cât va dura?
Mă întorc cât pot de repede. Încearcă să-i scazi temperatura.
Skip...
Va muri?
Nu Toby, nu va muri.
Dar ce se va întâmpla?
Se dă o mare luptă în trupul ei, acum.
Iar tu încerci să o opreşti?
Doamne, ăştia mănâncă tot.
E în regulă Toby, e doar vântul.
Mamă, ce e asta?
Gata scumpule, e doar o furtună.
Sper că tata e bine.
Sigur că e. O să-ţi arăt şi ţie, bine?
E doar o furtună.
Mamă...
- Mamă... - Eşti bine, draga mea?
Haide, veniţi aici. Liniştiţi-vă. E doar o furtună.
- Dar ce s-a întâmplat? - E doar vântul... bate tare.
Am închis fereastra acum, nu se va mai întâmpla, bine?
- Cum te simţi? - Bine, doar m-am speriat.
Şi pe mine m-a speriat, dar acum e bine.
- Furtuna aproape că s-a oprit. - Bine că n-a dărâmat casa.
Nu se dărâmă aşa uşor, Toby.
Şi febra lui Jenny a scăzut, se va face bine în curând.
Adică numai are coşmarul cu acel urs?
Cam aşa. Dar ar putea reveni.
- E la uşa noastră. - Toby, nu deschide uşa.
Mamă, ce este?
- A venit ursul după noi. - Întoarce-te în pat.
Mamă, dacă va intra aici.
Poate fi Samson.
Cluss...
Cluss, treci aici.
- Haide. - Cluss...
Da, vino aici...
Staţi în spatele meu.
Cluss, întoarce-te aici.
Cluss...
Unde s-a dus?
Mamă, unde e?
Nu ştiu!
Crezi că se va întoarce?
Nu ştiu, Jenny!
- Unde s-a dus? - A plecat.
Se va întoarce?
Se va întoarce mamă?
Nu ştiu.
- Cine este? - E Samson...
Pam...
E totul în regulă!
Acum respiră...
Din nou...
Şi încă odată.
E de ajuns.
Care-i verdictul?
Mai ai mult de trăit.
Ce înseamnă asta?
Încă două zile în pat.
Încă două zile?
Ori asta, ori încă o injecţie.
E în regulă, mai stau două zile.
Mă gândeam eu că vei spune asta.
I-a uitaţi ce am găsit!
Toby, nu-i aduce aici...
E în regulă, le prinde bine puţină companie.
Toby?
Să mergem afară.
Are o infecţie virală.
- E bine că m-aţi adus aici. - Îi va reveni?
S-ar putea, dar cu aerul de aici, va fi bine.
Cum se prezintă starea ei?
- Nu are legătură cu asta. - Sunteţi sigur?
Ca de propria mea persoană.
Va fi bine.
Cum vă simţiţi după toată treaba asta?
Cum vă simţiţi?
Sunt în regulă.
Vorbesc serios, mă simt bine.
Uluitor.
- Staţi cu ochii pe ea. - Aşa voi face.
Vom păstra legătura.
- Să mergem la pescuit, cum ai promis. - Cu mare plăcere.
Şi păstrează radioul acela într-un loc sigur.
Aşa voi face.
Mulţumesc mult, doctore.
- La revedere, prieteni. - Mulţumim.
Hei, trebuie să-ţi punem un nume.
- Cum să-i spunem, Toby? - Nu ştiu, să-l întrebăm pe tata!
Ce zici de Bandito? Vino aici, micuţule.
Orice nume e bun.
- Gugu! - Gugu!?
Pilotul a spus că se va întoarce dimineaţă, să ne ia de aici.
Nu vreau să plec tată.
Nu putem rămâne măcar până la Crăciun? Da...
Cine va avea grijă de pui, de urs?
- Şi-mi va fi dor de bătrânul Samson. - Şi mie la fel.
Tu chiar vrei să rămâi, nu-i aşa?
Numai dacă vrei şi tu.
Dacă vrei să plecăm, voi înţelege asta.
Dacă asta va fi casa noastră, mai bine am face puţină curăţenie.
Minunat, rămânem!
Rămânem...
Jenny? Jenny... mergi în pat.
Haide, ne aşteaptă prietenii.
Uitaţi, a venit Boomer.
Salutare...
Vino aici, Boomer.
Bine v-am găsit băieţi. Uite şi căţeluşul.
Ţine urşii deoparte.
Ursuleţii...
Flora, Flora, vino încoace...
Flora, Flora...
...mă întorc repede d-nă, trebuie să prind catârul ăsta.
Hai Toby, dă-mi o mînă de ajutor.
Flora... Flora...