-Repetă numele! -Numai numele!
Volpone.
- Îl cunoști șefule? - Am auzit de el.
- Ce facem cu el?
- Bună ziua comisare!
- Bună ziua!
-Domnul Siffredi?
- E în biroul lui.
- Mulțumesc. Mă scuzați.
- Bună ziua, comisare.
- Vă rog, comisare.
Frumos comerț, d-le Siffredi. Dacă ar fi putut vedea Capella.
E ideea lui Francois.
În legătură cu prietenul d-tale...
Cred că ai făcut și d-ta unele cercetări.
- Tot fără rezultat. - Mă mir.
Poliția d-tale e mai bine pregătită ca a mea.
De cele mai multe ori, e aceeași.
De dimineață, pe un șantier naval, am găsit cadavrul unui italian.
A fost bătut bine înainte să moară.
În Marsilia, sunt tot mai mulți italieni în afaceri. Le place.
- Ce fel de afaceri? - De toate felurile.
Cunoști pe un anume Giovani Volpone?
Da si nu. După nume... Din auzite...
N-a venit cu mâinile goale.
E cu siguranță un concurent serios.
- De ce-mi spui toate astea? - Ca să fii prudent.
Dacă o să cazi, n-o să fiu aici să te prind în brațe.
Mă știi. Eu privesc și număr loviturile.
E tot ce pot să fac. E si ceea ce prefer.
Am informații noi, domnule. De data asta l-am găsit.
- Unde este? - În tren, spre Paris.
- D-ta ești Francesco Volpone? - Da.
- Pari surprins să mă vezi. - Nu vă cunosc.
Roch Siffredi, prietenul și asociatul lui Francois Capella.
Capella îmi era ca un frate... Și d-ta l-ai omorât.
Ai să cobori aici!
Nu se poate! Fratele meu mă așteaptă la gară!
Am să-l salut din partea d-tale.
Ai să plătești!
Nu cred că-l cunoașteți pe dl. Volpone...
Giovanni Volpone.
Ați călătorit cu fratele meu. Eu am venit să-l aștept.
- Nu l-ați văzut? - Nu.
- Doar n-a coborât în mers? - Cine știe.
D-lor vă rog să mă scuzați. Munca mă așteaptă.
Domnule...
Da Fernand, asta e războiul!
Dă-mi un pahar.
Poftim.
E cea mai frumoasă casă din Franța.
Se spune că dl. Siffredi a cheltuit un milion de franci.
Locurile astea sunt sacre...
Cele din Paris au fost fondate de sf. Louis.
Haide, stinge-le.
La mulți ani, d-nă Lola!
Mulțumesc, d-le primar...
Crezi că într-o zi vom fi fericiți?
Poate... Cu siguranță.
- La mulți ani, Lola. - Ești nebun!
Francois îți promisese.
Domnule Siffredi...
Și acum, sosit direct de la Paris,
cel care va fi curând, copilul iubit din Alcazar,
regele comicilor!
Numele sau e, Charly!
Bună seara, doamnelor și domnilor!
D-le Siffredi, a sunat d-na Lola.
Trebuie să vă duceți imediat la ea. S-a întâmplat o nenorocire.
Haina și pălăria!
Primul număr...
- Publicul e amabil în seara asta...
- Am să vă spun o poezie de Victor Hugo.
- Ce facem, șefule? - Descurcați-vă. - Mă întorc.
- Unde e doamna?
- V-o amintiți pe Solange? - Da.
- Micuța roșcată pe care ați adus-o de la Paris?
- Ce e cu ea? - S-a întâmplat o nenorocire...
Un client nebun...
- Ce se întâmplă?
- Am făcut tot ce am putut.
I-am făcut două fiole de morfină.
Pentru moment nu mai suferă.
Vitriol. Va trăi, dar va rămâne oarbă și desfigurată.
- Cine?
- A fugit pe acoperișuri.
- Nu deschide la nimeni! - Îl trimit pe Luc.
- Nu-ți fie frică.
- Unde e Spada?
- Dă-mi!
Mașina Lolei?
În Rue des Dames.
Du-te să vezi ce s-a întâmplat.
Vii după mine la Alcazar.
Voi fi acolo în mai puțin de o oră.
Vin de la Alcazar.
Mi-au omorât trei oameni și o fată a fost arsă cu vitriol.
Cercul a fost distrus, știu.
N-au făcut treabă de mântuială.
- Cine e Volpone? - Are mijloace nelimitate.
Are relații în extrema-dreaptă din Paris...
Are afaceri internaționale...
Dacă nu intervii imediat, am să intervin eu!
N-ai decât să faci ce vrei. Eu te-am prevenit.
Am găsit cadavrul fratelui lui Giovanni Volpone
pe calea ferată.
Casa se golește... Semn rău.
Lumea se mișcă repede, d-le Siffredi.
Mult prea repede pentru cei singuri.
- Ce faceți? - Valiza.
Cu mai puțin de o oră în urmă, am fost revocat.
- D-lor, e unu noaptea! Birourile sunt închise!
- Vi-l prezint pe succesorul meu, comisarul Cazenave.
- D-le Siffredi, dacă aveți probleme,
eu sint aici dimineața, de la ora 9.
Mă scuzați.
Vă doresc numai bine.
- Unde vă duceți? - La Alcazar.
Nu faceți bine.
În seara asta, acolo nu e nici poliție, nici justiție.
Plecați și veniți mai târziu.
Regret, rămân.
Suzi!
Nu trageți! Îl vreau viu!
Ce facem, șefule?
Oferiți-i o plimbare!
-Alo. Sam?
Trebuie să știi că am venit plin de speranțe în orașul ăsta.
Capella și cu tine erați doar niște gangsteri
destinați dispariției.
Eliminarea lui Capella a fost un avertisment
pe care l-ai înțeles prost.
În epoca trusturilor, tu te mai joci de-a vendetta.
Ai făcut o greșeală când mi-ai omorât fratele.
M-ai obligat să folosesc metodele tale,
pe care le cunosc destul de bine!
Sper să apreciezi.
- Ai ceva de spus? - Omoară-mă mai repede.
Nu, ar fi absurd!
Am hotărât să curățăm orașul ăsta, d-le Siffredi.
În acord cu poliția, vom dezonora lumea interlopă.
Și d-ta o să ne slujești de exemplu.
La treabă!
Vă așteaptă comisarul.
Ce mai doriți?
Mereu același lucru, d-le comisar.
Trebuie să-l iubiți mult pe șef ca să veniți la poliție
Să aflați ce e cu el.
Dar nu putea să dispară pur și simplu.
Se mai întâmplă... Dar o să-l găsesc.
Eu sunt ordonat. La mine nimic nu se pierde.
- Încă unul. - Imposibil. Am ordin.
- Nu pot să-ți fac credit. - Numai o dată.
Nu vreau să-mi strivească degetele în sertarul de la casă.
Roch!
Trebuie să mănânci. Altfel nu reziști.
Știi că aș face orice pentru Roch Siffredi.
Nu uita că noi trecem pe aici la fiecare trei săptămâni.
Mulțumesc, Negrule. N-am să uit.
Îl obosești pe Cazenave. Il vizitezi de două luni.
Unde mă duci?
Am hotărât să răspund întrebărilor pe care le pui poliției.
Am o veste importantă pentru tine...
Vreau sa-ti spun ca Siffredi, pe care-l cauti cum isi
caută câinele stăpânul, s-a intors.
- Ce fac, șefule? - Accelerezi și treci.
- Dar o să lovesc mașina. - Și ce-i cu asta?
Du-te la el.
Șefule!
Șefule, ce ți-au făcut?
Altul!
- Aveți cu ce să plătiți?
- Afara!
- Nu sta aici. Vino cu mine. - Lasă-mă în pace!
- Sunt eu, șefule! Nu mă recunoști?
- Nu mai înțelege nimic...
- E rândul meu...
- Lasă sticla aici!
- O clipă! Ar trebui să fii amabil
cu bietul băiat care-și face atâtea griji pentru tine.
- De unde veniți?
- L-am găsit de dimineață umblând pe chei.
- Cere politicos.
- Vă rog...
- Nu-i mai da de băut!
- Gura!
- Nu-l putem înțărca dintr-o dată.
Se pare că acolo unde a fost bea 10 litri pe zi.
- Ce este?
- Pe aici domnilor. Să ne grăbim!
Faceți poze frumoase!
- Priviți marele spectacol!
- Încă una cu sticla!
Haide, face bine!
- Opriți!
A înnebunit! Dă în prietenul lui!
Trebuie să chemăm poliția!
Dl. Roch Siffredi lovit de furie!
Dezlănțuirea d-lui Roch Siffredi.
Exemplul mi se pare excelent. Și nu s-a terminat.
Cum te simți?
Te simți bine, Roch?
Trei luni cu apă ți-au redat chipul adevărat.
Pari chiar foarte calm.
Știți foarte bine că nu sunt nebun.
Pentru mine aici nu sunt nebuni, sunt numai bolnavi.
Și un medic șef la ordinele lui Volpone.
Dl. director vă roagă să-l asistați.
Imediat.
Mor mulți pe aici.
Suntem aproape la capătul problemelor.
Am primit ordinul de la Marsilia.
Peste tot în occident oamenii duc aceeași luptă.
Dar, d-le Volpone, de ce Marsilia?
Da, de ce Marsilia?
E prima piață mondială a armei noastre secrete...
O armă albă - heroina.
E perfectă ca să îngenunchezi o clasă socială decadentă.
De azi înainte, politica va ține seama de chimie.
Drogându-i pe copii, îi avem în mână pe părinți.
Și în timpul ăsta la Berlin un ordin nou...
e pe cale să se nască și să capete formă.
Apare o luma care va domina Europa.
Aici...dacă ne facem treaba bine, într-o zi,
prietenii noștri vor intra în Marsilia fără să tragă vreun glonț.
Fernand!
Astea sunt măsurile.
Trei sicrie?
E cumplit să o spun, dar sunt clienți buni.
Mai fă și un al patrulea.
Am adus sicriele.
Bună ziua.
Nu par fioroși.
Ăștia nu sunt periculoși.
Pentru voi sunt numai trei.
Tu și tu... Puneți asta acolo!
Nu! Ăla nu e pentru voi.
- Ce este? - Domnule...
Roch Siffredi a fugit de la azil.
Când? Cum?
Azi după amiază, într-un sicriu.
E tare! L-am subestimat.
- Cine l-a ajutat? - Fernand.
A aranjat bine totul.
De șase luni lucra cu tâmplarul azilului.
Cu dl. comisar Cazenave. Da eu telefonez la politie.
Draga comisare, Roch Siffredi a fugit de la azil.
A... stiați!
Puteți să mă ajutați sa pun mâna pe el?
Dacă-l prindeți, mi-l dați mie.
Legile sunt pentru cei săraci.
- Unde mergem? - La Genes.
- Ai m-ai văzut-o pe Lola? - Nu.
- De unde vine asta? - De la Dusseldorf.
- Și unde se duce? - La Malaga.
Mă bucur să văd că în cadrul fundației "Caritate și progres"
sunt femei devotate și curajoase
care au păstrat simțul datoriei
și cărora îmi face plăcere să le decernez diploma "Binele Public".
Bună ziua...
Stephano...
Giuseppe...
Marcello...
Luciano...
Domnilor, casa asta n-a mai fost locuită de 20 de ani.
Dar dl. Siffredi m-a rugat să fiu discret.
și să nu afle vecinii.
Am un sentiment ciudat să mă întorc acasă.
Când eram copil, la Marsilia era o plăcere...
Azi aduc numai mânia.
- Totul e-n ordine? - Da... da.
Ce privesti aici?
Îmi petreceam și eu timpul... Aranjam...
Vezi Fernand, înainte să-și piardă viata, o să piardă toate astea.
E adevărat ce mi-ai spus într-o zi în Italia?
Ce ți-am spus?
Nu mai ai chef să te întorci la Marsilia.
Nu mai am nimic de făcut acolo.
Doar două, trei probleme de rezolvat.
O să ajung să cred că Volpone avea dreptate.
Volpone?
Nu va mai fi niciodată ca înainte.
- Te gândești la Lola? - Da, Fernand. Ma gindesc la ea.
Lilianne, la trei!
Lola, la opt!
În capătul culoarului și la dreapta!
- Cum te cheamă? - Luciano.
- Pe tine te cheamă Lola? - Da.
Nu pari prea rau.
S-a întors dl. Siffredi.
- Roch? - Da, Roch Siffredi.
- Ea e aici. Am văzut-o. - Singură?
Da. I-am spus că ești aici și a plâns.
Sunt doi, trei clienți la etaj... Fetele...
Tipul de la poartă și vreo șase jucători înarmați.
Sunt ai lui Volpone.
Fernand!
Încă unul!
- Imediat? - Nu.
- Așteaptă.
- Tot eu sunt.
- Ce zici de ăsta?
- S-a terminat Lola. - Plecam.
- Mii de scuze, dar am avut probleme mecanice...
- Îmi cer scuze d-le consul și încă o dată mulțumesc
că ați acceptat să stați cu noi.
Vă rog, d-le Volpone...
În sănătatea dv., domnilor.
- Bună ziua...
- Buna ziua.
Da, el este. S-a întors...
E peste tot...
Și e la fel de periculos pentru d-ta ca și pentru mine.
Vin într-un sfert de oră.
- Dosarul, șefule... - Mai târziu.
-Nu mai știm ce să facem, d-le comisar...
-A fost un schimb de focuri pe Pugeot. Trei morți...
o sală de joc incendiată, panică la Palat...
- Prefectul vrea să-l sunați. - Mâine!
- Mă întorc.
- Domnilor, o să beți mai puțin decât am băut eu
și pentru mai puțin timp,
dar vă sfătuiesc să aveți grijă de ficat.
- Continuăm!
- Nu vor veni, dle. Tuturor le e frică.
- Nemernicii! Or să mi-o plătească.
- V-am sunat să vă spun că prietenul dv. Sam și Cazenave
sunt beți, la barul Marine. - Sint vii.
- Trăiască Volpone! - Socialiștii la pușcărie!
- Trăiască Germania!
- Trăiască Germania, fir-ar să fie!
- Fir-ai...
- Evreu împuțit...
- Jos cu turnătorii!
- Trăiască armata!
- Toți la Moscova!
- O să te aranjez eu! -O să vezi tu...
- Bețivilor...
- Uniforme!
- D-le comisar, veniți vă rog...
- Lasă-mă în pace!
- Lăsați-mă-n pace! - Trăiască Marina!
- Bună ziua, d-le comisar. Vă căutam.
- Dl. prefect vă așteaptă sus.
- Unde sus?
- În biroul dv.
- Eu nu mai am birou...
- D-le comisar, situația e gravă.
- Serios? - Am citit, d-le prefect.
- Un înalt funcționar din poliție cu un gangster notoriu,
care lovesc agenți în uniformă!
- Ce debandadă!
- Vrei să încerci să faci ordine în orașul ăsta?
- Comisarul Cazenave ocupă postul meu și eu am fost destituit.
- Ești reangajat! Iar el...
- A cerut să fie mutat în coloniile Cayenne sau Madagascar.
- Pot să contez pe d-ta?
- Și pe discreția d-tale?
- E timpul să facem ceva pentru dl. Volpone...
- Dar s-o facem cu abilitate. - Da, d-le prefect.
- Va trebui să vină din partea d-tale.
- Eu trebuie să fiu pus în fața faptului împlinit.
- Cred că am soluția. - Putem ști care este?
- Nu vom face nici o mișcare. - Crezi că se poate?
- Trebuie să se poată. Maxim trei zile.
- Te credeam mort.
- Eu nu mor așa ușor.
- Ce dorești?
- Aș vrea să mă întâlnesc cu Volpone pe teren neutru.
- Interesant! Și ce sugerezi?
- Biroul d-tale. - Serios? Numai atât?
- Vreau să mă lași două minute singur cu el.
- Numai două minute. Se poate?
- Se poate, dar te previn...
- Dacă Volpone te omoară, eu îl închid.
- În caz contrar să nu aștepți nimic de la mine.
- Totdeauna integru? - Da.
- Comisare, mă faci să-mi pierd timpul.
- Îmi pare rău, dar nu reușesc să găsesc mărturia.
- Pot să știu pentru ce mă deranjați?
- În legătură cu afacerea aia veche...
- Îți amintești de Francois Capella? - Trecator... De ce?
- Trebuie să te confrunt cu Roch Siffredi.
- Poftim? - Legea îmi permite.
- Și începând din clipa asta, e aceeași pentru toți.
- E o amenințare? - Nu...
- Doar mă cunoști, eu îmi fac numai meseria.
- Va prezint pe domnul Siffredi...
- Cred că vă cunoașteți.
- D-le comisar, puteți veni o clipă?
- Mă întorc imediat.
- Nu ești prea înțelegător, d-le Sifrredi.
- Metodele d-tale dezordonate au dispărut din Marsilia.
- Cu un om ca d-ta îmi e mai ușor să mă înțeleg...
- Se pregătesc schimbări importante...
- Presupun că d-ta ai vrut să vin aici.
- Nu-mi spui pentru ce?
- Ba da.
- Vreau să-ți spun în față că am venit să te omor,
și că vreau s-o fac foarte repede.
- De ce spui asta?
- Ca să-ți fie frică.
Domnișoară, dă-mi 39-42.
- Ce curaj!
- Sam!
- Sunt la Poliție.
- Nu, singur.
- Ascultă-mă bine. - Adună imediat oamenii!
- Ce facem?
- Așteptăm și numărăm focurile de armă.
- Unde rămăsesem?
- Dl. Siffredi a plecat? - Da, a plecat.
- Pregătește-te Lola! O să pleci de aici.
- Fără tine?
- O să plecăm împreună. Îți ofer America.
- Dar America e o țară mare. - Și ce-i cu asta?
- Roch... - Da.
- Să plecăm imediat! - Imposibil.
- Mai am un mic amănunt de rezolvat.
- Nu-ți fie frică.
- Să ne grăbim!
- Mai repede!
- Fernand!
- Luciano!
- Nu trage!
- Unde e Volpone? - Nu știu.
- Unde este? - Ia trenul peste o oră.
- Unde pleacă? - La Berlin.
- Sună-l!
- De ce faci asta?
- Sună-l!
- Pe d-ta te caută, d-l Siffredi.
- Vreau să-ți fac o precizare.
- Vei muri în aceeași zi cu Sam.
- La Berlin totul o să fie bine.
- Îți urez să vii săptămâna viitoare cu instrucțiuni precise.
- Fii liniștit!
- Trebuie să cobori. Trenul o să plece.
- Pe curând!
- Dl. Volpone e aici?
- Ce este? - Antrepozitele ard!
- Și Sam? - Ce e cu Sam?
- A fost omorât.
- Vei face exact ce-ți spun și totul va fi bine.
- Vreau să știu de ce... - Urcă!
- Ai pierdut, Volpone...
- Nu, nu!
- Nu regreți nimic?
- Nu regret niciodată nimic, Fernand.
- America e o țară mare... Acolo nu cunosc pe nimeni.
- Nici eu.
- Domnilor...
- Șampanie!
- Dansezi?
- Acum femeile invita la dans?
- Da domnule, suntem în 1937!
- Ai dreptate.