KIFELJCI
Igrajo
Igrajo še
Po romanu Eda McBaina
Scenarij
Kaj je rekla?
Kako si, Bruce?
Režija
V redu. Ne zna angleško.
Tu je seznam vaših pravic v španščini. Želite, gospa?
Je Gomez v službi? –Ne vem. –Naj mu on razloži.
Detektiv Parker? –Vas pričakuje? Ime? –Eileen McHenry.
Gomez! Gomez!
Gomez!
Zasedeno je. Sedite.
Gomez.
14 kraj, tri posilstva, napad z nožem, šest vlomov.
Kdo vas rabi? –Ta oddelek. –Ta oddelek je zanikrn in beden.
Vse boste obrnili na glavo. Še en teden bomo iskali svoje stvari.
Temeljiti smo. Sami ste nas poklicali.
Mislite, da nimamo boljšega dela, kot da ždimo tu cele dneve?
Se vam zdi naše delo zanimivo? –Dolgočasno je.
Vse je jabolčno zeleno. Se vam to zdi zanimivo?
Strop je zelen, stopnišče je zeleno ...
Kako zanimivo delo. –Faneuil Hall, tam pa je bilo zanimivo.
Kje? –Faneuil Hall.
Najboljše naročilo doslej. Bogata tržnica je.
Vsak oddelek je bil druge barve. To je bilo dobro.
To naročilo pa je zanič. –Zanič in dolgočasno.
Zabušanta. –Kaj? –Nič. S katerega oddelka sta?
Javna dela. –Vzdrževanje in popravila.
Kje je moj odvetnik? –V drugem okrožju.
Rekli ste, da prihaja. –Saj prihaja, daj mir.
Zakaj pleskate novembra, ko so okna zaprta? –Zakaj?
Vse bosta zasmradila. –Smrdelo je že, preden sva prišla.
Sikstinski kapeli ne bi bila kos. Mater.
87. oddelek, detektiv Meyer.
Ubil bom nadzornika Cooperja, če ne dobim 5000 $ pred 12. uro jutri.
Več pozneje. –Kaj?
Willis. Nisi še šel domov? –Spotoma sem šel na kavo.
Čakal sem pri blagajni, ko sem začutil roko v zadnjem žepu.
Ugani, kdo je bil? –Kdo?
Naš Lewis. Ne razumem te. Najboljši žepar v okrožju izbere policista?
Kazal si mi hrbet in sem ga polomil. –Zelo si ga polomil.
Ni tako smešno. –Pa je.
Kako ste?
Kaj si počel za supermarketom? –Bil sem ...
Ja? –Kaj ja? –Odgovori.
Pozabil sem vprašanje. –Jaz tudi. Kaj si počel tam?
Ga. McHenry? –Ja. –Parker pride takoj. –Hvala.
Vem. Kaj meniš, Steve?
Ne vem. Je prosil za koga? –Ne. Takoj je povedal svoje.
Mogoče se kdo zafrkava. –Mogoče. Res ne vem.
Zakaj je klical nas? –V trenutku, ko ignoriraš take, se kaj zgodi.
Slišati je bilo kot šala, ampak vseeno me je prestrašilo.
Jaz grem.
Poklical bom nadzornika Cooperja. Če me kdo išče, bom doma.
Kdo ga bo zamenjal? –Kling in Brown. –Naj se oglasita, ko prideta.
Upam, da je bila šala. –Jaz tudi.
Kaj si pa ti? –Brezdomec sem. –Zakaj? –Ker jih v centru zažigajo.
Bo kdo kavo? –Ne.
Kaj si pa ti? –Brezdomec, teslo!
Z nekaterimi krinkami ni treba pretiravati.
Boš kavo? –Nikamor ne grem s tabo, če boš v teh svinjskih cunjah.
Si poklical ženo? –Ne. Zakaj? –Že eno uro je nisi poklical.
Poročen s klepetuljo. –Ne govori.
Res si odvraten.
Odvratnejših oblačil še nisem videl. –Lahko noč. –Adijo, Bert.
Poglej te odtise. Ta jih ima kot pasavec. Ni čudno, da je žepar.
87. oddelek. Tukaj Kling. –Domnevam, da me imate za manijaka.
Nisem. –Kdo ste? –Moje opozorilo je bilo povsem resno.
Nadzornik za parke Cooper bo umrl, če ne dobim 5000 $ do 12. ure.
In sicer tako. Imate pisalo?
Zakaj ste izbrali nas? –Ker ste nesposobni.
Kaj? –Imate svinčnik? –Ja. –Hočem bankovce po 5 in 10.
Neoznačene, jasno. –Ali veste, kaj je izsiljevanje? –Vem.
Ne zadržujte me na zvezi. Odložil bom, preden me lahko izsledite.
In veste, s čim se kaznuje izsiljevanje?
Prav briga ga. –Saj.
Gotovo bo spet poklical. Norci vedno pokličejo nazaj.
Pripravljeni bomo. –Če bo na zvezi in če ne gre prek tvoje tašče.
Poskusimo s šolskim pristopom.
Neki norec nas kliče, pripravi opremo ... –S čim nas je zmerjal?
Rekel je, da smo nesposobni. –Se mi je zdelo. –Hvala.
Ta nočna izmena me ubija. Veš, kaj ti povem o takih?
To je bilo pred dvema tednoma. Kdo ve, kaj počne zdaj?
Fanta. Bert, to je Eileen McHenry.
Artie Brown, Bert Kling. Razkazal sem ji pisarno.
Lahko uporabljaš omarico za mojo mizo. –Hvala.
Lahko obesim plašč tja? –Ti pomagam? –Pazi na svežo barvo.
Eileen ima posebno nalogo in bo vaba za mojega posiljevalca.
Sicer sem pričakoval večjo žensko. –1,75 m. –Mislim močnejšo.
Saj je močna, Danny. –Bodi previdna. Tip ni od muh.
Zadnja ima še zlomljeno čeljust. Zasliševalnica. Garderoba je tam.
Kdaj naj začnem? –Kdo bi vedel. Ne vem.
Naj te nekajkrat vidi v soseski. –Velja.
Na Trentovi je kavarna. Lahko kaj prigrizneš in se sprehodiš do parka.
Mislil bo, da sem kurba. –Ne. Tam so komunikacije.
Pripravljeni smo. –Res ne? –Res. Kurbe so tod zelo zanemarjene.
Veselilo me je. –Kliče.
87. oddelek. Kling. –Izsiljevanje se kaznuje z največ 15 leti zapora.
Še kaj? –Ja.
Zakaj smo nesposobni? –5000 $ v bankovcih po 5 in 10.
Zložite jih v torbo za malico in odnesite jo na pokopališče.
Odložite jo na stezi pri vodnjaku.
5000 $ naj odnesemo na pokopališče? –Jutri do 12. ure.
Več nas je. Če aretirate človeka, ki bo vzel denar, ubijem nadzornika.
Prav tako ga bom ubil, če bo torba prazna.
Vas še kaj zanima?
Pričakujete, da vam bomo postregli 5000 $ na pladnju?
Ne, v torbi za malico.
Kako pridemo v stik z vami? –Glasneje, slabo slišim. –Kako ...
Odložil je. –Izgubil sem ga.
Ga. Sullivan? Ste kaj ujeli? –Joj.
Se mi je zdelo. Vseeno hvala.
Tam je.
Zbudi se, klošar.
Mulca.
Tukaj Carella.
Rešilca.
Vse jasno, Gomez? –Ja, gospod. –Ne serij mi z gospodom.
Odloži jo na stezi pri vodnjaku.
In takoj odidi. –Ja, gospod. Ja, Meyer. –Dobro, dobro.
V vaš avto odlagajo smeti? –Vsako jutro. Na prednji sedež.
Dovolite? –Kavne usedline, olupke krompirja.
Plesnivo sadje. Vse to je nemogoče očistiti.
Stopiš na smeti in prilepijo se na čevlje, da se ti drsi.
Grozno je. Razgrizene kosti, kot da imajo psa.
Nekoč sem našel toaletni papir s strjenim smrkljem
in mokre ogorke in podobno. Nagnusno je,
če kaj takega najdeš vsako jutro v svojem avtu
in moraš s tem živeti. Želodec se mi obrne.
Večkrat sem bruhal. Ampak ne na sedež.
Noter sem šel. Vsaj toliko dostojnosti premorem.
Ampak če bi poslali koga na redne obhode,
bi mogoče našel storilca in mu rekel, naj neha.
Potrudili se bomo.
Upam, ker ničesar od tega, kar najdem, se ne splača pobirati.
Nič ni uporabno. Malico si sam pripravim, preden grem delat.
Mi pridržite vogal? –Kaj se dogaja?
Prej ko to obesimo, prej bova lahko odšla.
V redu, dajmo, na delo.
Kako napreduje? –Zmrzujeva. –Se kaj dogaja?
Gomez je prinesel torbo. –Zakaj naju je poslal sem ob 5h zjutraj,
če je bila predaja predvidena komaj ob 10h? –Si slišal? –Sem.
Narednik je hotel, da sta tam pred drugimi, če bi bilo kaj narobe.
Sam bi moral priti sem. Mrzlo je. –Počakaj.
Nič. Mulc si je ogledal torbo in jo odložil. –Imejta jo na očeh.
Nadzorujete osumljenca? –Tišina.
Prava reč. Nekoč sva prepleskala pisarno javnega tožilca.
To ni nič. –Nora sta. –Zasliševali so mulca, ki je zabodel mamo.
Zanimivo. Številki se ujemata. –Mojo že imate.
Nekdo je zaparkiral drug avto pred našo postajo. –Jaz. –Zakaj?
Parkirišče je bilo polno in tam so mi že ukradli avto. –Neumno. Dvigni.
Eden od osumljencev. Kri negativna.
Sperma negativna. –Samo trenutek.
Gospa pravi, da nekdo poriva avto pred njenim blokom in se maje.
Ga aretiramo zaradi vožnje v vinjenem stanju?
Porivanja v vinjenem stanju. –Pošlji obvestilo ... –Daj no. To je noro.
47-krat. –Z nožem za led. V glavo, v prsi, v trebuh. Povsod.
Rekel je, da jo je hotel rešiti pred Marsovci.
Porivanje pod vplivom alkohola ne obstaja? –Ne.
Ga ovadimo zaradi pijanosti? Naj ga aretirajo zaradi pijanosti. 905 ...
Moral bi zabeležiti.
905, menda 45. ulica. Pošlji patruljo v okolico. –Nekam tja, ja.
To naj bi jo rešilo pred Marsovci? –Morda ne marajo prebodenih žensk.
Ja, vsako jutro. –Kdo bi vam polnil avto s smetmi? Vas kdo sovraži?
Ne. Vsi me cenijo in spoštujejo. –Oprostite.
Samo trenutek. Gospa želi prijaviti nadlegovalca. Kaj naj ji rečem?
Nekdo gre.
Videla sva ga.
Mar bi zdaj prišla. –Poglejva, kam bo odnesel torbo.
Misliš, da je sam? –Baje jih je več. –Mogoče je lagal. –Ugotovila bova.
Kdo ve, če mu bo všeč, kar je v torbi.
Presenečenje.
Morda bo tam še nekaj ur.
Hvala.
Vse bo v redu. Daj no.
Jutri. Mogoče jutri.
Opraviti morajo še nekaj preiskav. Opazovati stanje moje glave.
Butec je padel na glavo.
Preveriti hočejo, ali imam pretres možganov.
Saj ga nimam. Res ne.
Kaj si rekla otrokoma?
Da sem šel na pot? Kam?
V Miami Beach? Zakaj tja?
Češ da me je sonce opeklo?
Pridi k meni.
Nikoli ne boš vedela, ljubica. Nikoli.
Hvala. –Šest si mi jih že dolžen.
Je bila njegova zveza v biljardnici? –Če je bila, ve, da ni bilo denarja.
Vesel sem, da nisem nadzornik za parke.
Tam je. Drži se ga. –Kot smola.
Se vidiva.
Dolg delovnik ima.
Zelo je zaposlen. Taki srečajo veliko ljudi.
Marsikoga bi že lahko obvestil. –Ja.
Pokliči narednika, naj čim več ljudi pazi na nadzornika.
Tu bom, dokler ne gre spat. –Se boš znašel sam? –Ja. –Grem.
Nadzornik Cooper, dva od mojih vam bosta sledila, velja? –Prav.
Ste celi?
Byrnes. –Tukaj nadzornik Nelson.
Ste res vedeli, da bodo streljali na Cooperja?
V ponedeljek popoldne nas je večkrat klical neki neznanec.
Tisti večer sem obvestil Cooperja. –Ste že določili mesto? –Mesto?
Od koder so streljali in ubili nadzornika Cooperja.
To območje ne spada v moje okrožje.
Nadzornik gotovo ve, da vsak umor preiskuje oddelek,
ki je pristojen za območje, kjer je bil umor zagrešen.
Takšna je praksa tukaj. Pri vas v Filadelfiji je morda drugače.
Pri nas še nikoli niso umorili nadzornika za parke.
Predlagam, da vaši dvignejo rit, se odpeljejo na kraj zločina,
ugotovijo izvor strela in me o tem obvestijo. –Velja ...
Ustrelili so napačnega. –Vam težijo?
So vam dali vetra? –Ne bi šla domov? –Nisva še končala.
Prej ne smeva domov. –Do petka. Saj ne delamo za policijo.
Zaposluje nas Oddelek za javna dela. –Vzdrževanje in popravila.
Barva vama kaplja po mojih očalih. Meyer!
Kling, pokliči ...
Willis! Willis!
Kje so vsi? Kdorkoli!
Zakaj so vse luči prižgane? Imamo dogovor z elektro podjetjem? Fantje!
Detektivka McHenry. Posebna naloga. Pazite na svežo barvo.
No ...
Ta služba me bo spravila ob pamet.
Tip krvavi na pločniku. 20 minut je, odkar sem naročil rešilca.
Igraš karte? Potem pa pohiti.
Kaj bi rad? –Ste vi dežurni narednik? –Ja.
To imam za vas. –Hvala.
Počakaj malo, poba. –Kaj je? –Počakaj.
Kdo ti je dal to? –Neki gospod. –Kdo? –Zunaj. –Kje?
Pri železniški postaji čez cesto. –Ga poznaš? –Ne. Dal mi je 5 $.
Kakšen je bil? –Plešast. Nekaj je imel v ušesu.
Kaj pa? –Kot bi bil gluh. –Slušni aparat? –Ja. Nekaj pač.
Nekaj v ušesu. –V redu. Kar pojdi domov, sinko.
Šef, mi pokažete sporočilo? –Tu nekje je.
Vsaj nekaj dobrega. –Kaj? –Edini si, ki ga ni prekril z odtisi.
ŽUPANOV NAMESTNIK SCANLON BO NASLEDNJI
NOVA CENA JE 50.000
Kaj meniš? –Resno misli. –Manijak je.
Res misli, da bo županov namestnik plačal? –Cooperja je že ubil.
Tudi Scanlona bo ustrelil. –Čakajta.
Zakaj ustrelil? –Tu piše. –Piše, da bo Scanlon naslednji.
Ga bo pa zabodel v trebuh. Ubil ga bo. –Morda z nožem za led.
Vprašajmo Scanlona, ali ima 50.000 $ pri roki. –Poklical ga bom. Pojdita.
Kaj novega o malici? –Na nabiralniku piše Anthony La Bresca.
Upravnik pravi, da živi z mamo. Nima kartoteke.
Narednik hoče, da mu prisluškujemo. –Koga je določil? –Ugani.
Vraga. Se mi je kar zdelo.
Madona, zebe. Kako gre, Jack? –Urejeno, Artie.
V hiši je le en telefon. Povezali smo se. Slišal boš vsak pogovor.
Veseli me, da so določili tebe. –Mene ne. –Spoznaš se na opremo.
Drugi vse zašuštrajo. –Ja. –Artie.
Resno. Najboljši si za to nalogo. Ne dobrikam se, ker si črnuh.
Čakaj, čakaj. Nekaj bova razčistila.
Tega ne razglašam belcem, da jih ne bo strah,
ampak zadnjega, ki mi je rekel črnih ...
Ta je dobra.
Pa poglejmo.
Kaj je rekla? –Poklicala me je. –Ni te. –Pa me je. –Kaj je rekla?
Da si čuden. –Jaz?
Še nobena ni zahtevala, da lajam kot pes.
In si? –Sem. –In? –Nemški ovčar me je napadel, zbežal sem domov.
Žena je rekla: Saj še ni deset. Rekel sem, da smo prekinili partijo.
Stanovanje je najel plešec s slušnim aparatom.
Tretje nadstropje, idealna lega za opazovanje nadzornika.
Lastnica pravi, da je plačal z gotovino. Na ime Sordo.
S–O–R–D–O. Samo priimek in začetnica L.
Takoj bom pregledal imenik.
Kdo vodi preiskavo o brezdomcih? –Carella. Ni ga. Zakaj?
Enega sem našel pri vhodu. Vso noč je bil tam. –Je živ? –Komaj.
Menda ima 40 % možnosti. –Sporočil mu bom.
Napišem pri nadzorovanju? –Med.
87. oddelek. Meyer. Živjo, Sarah. Povej.
Madona. Oprosti. Pozabil sem. Takoj jih pokličem. Se slišiva.
Levine pravi, da so v bolnišnici dobili še enega. –Vem, hvala.
Kako je z rokami? –Uničujejo mi spolno življenje.
Gostinstvo Abramowitz? Detektiv Meyer. Spet vam je uspelo.
Pita je bila suha, drobila se je. Kolikokrat vas moram opozoriti?
Pokličem pozneje.
Kako si, Sadie? Lepo te je videti.
Pridi, da opraviva enkrat za vselej.
Sinoči se je vrnil. –Primer sem predal detektivki McHenry. –Komu?
Eileen, naredili smo korak naprej, ampak morala boš urediti sama.
To je detektivka Eileen McHenry. To je Sadie.
Pozdravljeni. –Me veseli.
Imate kakšno informacijo za nas? –Ja.
Sinoči se je vrnil. –Kdo? –Posiljevalec.
Samo trenutek. Ga lahko opišete?
Visok je, temne polti. –Visok, temne polti.
Nosi dolgo ogrinjalo. –Ogrinjalo? –Ja.
Pod njim pa smoking, belo srajco in črn metuljček.
Črne čevlje. Namesto zadrge ima pet gumbov.
Razumem. –Rad jih odpne počasi, enega za drugim.
Noče, da kričim, češ da mi noče hudega. Samo nategniti me hoče.
Ja. Nategniti.
Videti je kot pravi kavalir, zato zakričim šele, ko odpne zadnji gumb.
Takrat ga potegne ven. In takrat seveda zakričim.
No, Sadie ...
Potrudili se bomo po najboljših močeh, da bo kaznovan.
Najbolje, da prosimo za pomoč detektiva Carella in Meyer.
Gotovo bosta rada pomagala in vas osebno pospremila,
da ne boste v nevarnosti. Ne, fanta? Kaj praviš, Steve?
Brihtneža.
Boš kavo?
Ne, nočem kave. –Zakaj ne?
Ne maram vaše kave. –Saj ni tako slaba. –Zanič je.
Lahko greva ven na kavo. –Dvigni rit.
Zakaj me imata za norca? –Zafrkavata se.
Ta primer jemljem zelo resno. –Saj vesta.
Greva na kavo?
Greva?
Ja.
Greva. –Hočeš džip? –Zakaj?
Prijatelj lahko priskrbi dele vojaških džipov za 4,73 $ na kos.
Ne zanima me. Kaj mi bo prenosni peskovnik?
Dobiš ga v škatli in ga sestaviš. Nikoli rabljen. –Ne, Mike.
Kaj je zdaj? –Halo? Tony?
Tony La Bresca? –Kdo je? –Dom. –Kaj je?
Mi posodiš nekaj cvenka, dokler se ne organiziram?
Nikoli nisi bil organiziran. –Tony, vem.
Kaj veš? –Za načrt. –Načrt?
Ne bi o tem po telefonu. Nikoli ne veš, ali kdo prisluškuje. –Saj.
Koliko hočeš, Dom? Povej. –Ne po telefonu. Nocoj pred Sammyjem.
Si že kdaj igral tukaj? –Ne.
Pravijo mi Mali.
Zdravo, Mali. –Zgrešil si. –Ja.
Si slepar? –Ne.
Sleparjem odlomimo roke in jih vržemo s stopnišča.
Roke ali sleparje?
Nisem tip za šale. –Jaz tudi ne, zato spokaj. Motiš me pri igri.
Osmica v stransko.
Zgrešil si. Kaj imaš na pasu? Delaš v pristanišču? –Ja.
Dovoliš? –Udariva partijo?
Si morda ti slepar?
Zdravo, Mali. –Zdravo. –Gre? –Recimo.
To je Marty Rosen. –Me veseli. –Enako.
To je Tony La Bresca. Dobro igra.
Marty igra kot Angelo. Se spomniš Angela?
Kriplja? –Ja, kriplja Angieja.
Si kaj videl Peta? –Pri oknu je.
Se vidimo.
Kdo je Pete? –Schroeder. –Tonyjev prijatelj? –Ja.
Se vidiva, Mali. –Ja.
Oprosti, Mali. Žena me bo ubila. Domov moram.
Saj je bilo, kot bi igral sam.
Gospod. Oprostite. –Poberi se!
Prosil bi za majhen prispevek, da se vrnem k družini ... –Zgini!
Prekleto!
Se je Meyer že vrnil? –Ne še.
Carella. Tale je ustrelil brata.
Willis ga je pravkar popisal. –Najbrž se že vrača v Italijo.
Po čem sklepaš, da je Italijan? –Italijanska imena imajo o na koncu.
Brata je ustrelil. –Kaj pa Yamamoto? –S puško!
Tip je ostal brez obraza. Ničesar več ne razumem.
Res ne razumem. –Sordo je Italijan. Sordo! –Italijan. –Zakaj Italijan?
V španščini sordo pomeni gluh. –Gluh?
Sem kaj rekel?
EI Sordo.
Dva dni smo zapravili zaradi lažnega imena. –Ki pomeni glušec.
DENAR PUSTITE NA KLOPI V PARKU PRI ZNAKU X DO 12h.
DRUGAČE ...
Zmrzujem. –Ni bilo treba, da me tako kaznuje.
Besen je bil. Sinoči si izgubil enega od svojih.
Misliš, da jaz nisem besen? V 13 letih nisem zavozil nadzorstva.
Popravi si križ. –Kaj?
Je to običajen postopek? –Ja, povsem običajen je.
V spalni vreči? –Moja zamisel.
Kaj je to? –Moja pištola.
Kaj je to?
Samo otroški voziček.
Treba bi ga bilo podmazati. –Pa ni ... –Ne samo njega. –Čakaj.
Ja?
Samo mulc je.
Si lahko manj ... –Pomiri se. –Bert.
Oglasi se, Bert.
Glej.
Po torbo gre.
Ne zdaj.
Hodi proti Bertu. –Ne gre v to smer.
Pokliči ga. Začenjamo. Dajmo, dajmo. –Bert?
Odpni zadrgo. –Ja!
Bert, me slišiš? –Vzemi radio. –Počakaj no!
Presneti hudič. –Si ga dobil? –Poslušaj. Bert?
Kje je pištola? –Poklical bom Meyerja.
Daj mir.
Kaj počne?
Bert? Kdo je v avtu? –Charlie. –Charlie! Pojdi!
Kje jo imaš? –Na mostu je.
Osumljenec gre proti Parkerju in psu.
Daj ga!
Daj ga, Randolph!
Daj ga, cucek neumni!
Prekleta noga!
Daj ga, Randolph! –Policija! Stoj!
Policija!
Policija, zaboga!
Stoj!
Kako ti je ime? –Alan Parry.
Kje stanuješ, Alan? –Za vogalom. Saj vas poznam.
Vsak dan vas videvam. Me ne poznate?
Ga poznaš, Bert?
Steve? –Ne poznam ga.
Zakaj si bežal?
Metoda dobrega in zlobnega kifeljca? –Jaz bom zlobni. –Tokrat bom jaz.
Vedno si dobri. –Byrnes je že tako jezen name. –Zakaj vedno ti?
Enkrat, no! Prosim. –Prav.
Kdo ti je to naročil? –Plešast tip s slušnim aparatom. –Tako?
Dovolj zafrkavanja, mulc. S kom naj bi se dobil?
Ne poznam imena. –Pete Schroeder? –Ne vem. –Nehaj lagati! –Dovolj.
Ne pretiravaj. Sedi, Alan.
Dajmo.
Častna beseda, meni lahko zaupaš.
Dal mi je 5 $, da sem šel po torbo. Samo to vem. –Razumem.
Kaj misliš, kaj je bilo v torbi? –Malica. –Malica?
Malica?
Ja. –Za koga nas imaš? –Zadnjič ti pravim. Nehaj!
Dajmo, Alan. Resno.
Kaj je bilo v resnici v torbi?
Trava. Mislil sem, da bi lahko še kaj zaslužil.
V soseski jih kar nekaj kadi to vrsto trave.
Ampak ne ti, kaj? –Še nikoli nisem kadil trave. –Ne?
Odpri torbo. –Ne.
Odpri torbo. –Ne. –Odpri jo! –Nočem! –Zakaj ne?
Zakaj ne, Alan?
Če je v njej trava, ničesar ne vem o njej.
Rekli ste, da mi ni treba odgovarjati, če nočem.
Nočem več odgovarjati.
Alan, saj sem ti dokazal, da mi lahko zaupaš.
Zaletite se nekam.
Žal mi je. –Spokaj, Alan.
Lahko grem? –Poberi se.
Kaj meniš, Steve? –Glušec je vedel, da je torba prazna.
Vedel je, da bomo prijeli, kogar bo poslal ponjo.
Bert? –Strinjam se. V vsakem primeru hoče ubiti Scanlona.
Poklical bom javnega tožilca. Naj njegovi prevzamejo primer.
Se šef nikoli ne spomni tvojega imena?
Noče biti zlobna. Zaljubljena je. –Samo to? –Samo to.
Si užival v spalni vreči? –Opravljal sem svojo dolžnost.
Ti je očistila cevi?
Mar vetra sapa po vejah kapa
vonjavo, ki tako diši?
O, ni vetra sapa,
ljubezen cveti.
Pojdita k vragu, sestri.
Kako vse to doživljaš? –Kaj pa?
To, da je tip morda gluh. –Zakaj?
Zaradi Teddy.
Sploh nisem pomislil.
Že 12 let sva poročena in ne razmišljam o tem,
da je gluhonema. –Oprosti, nisem hotel biti neobziren. –V redu je.
Preprosto ne razmišljam tako o njej.
Ja? –Iščem avto namestnika župana. –Pregledali so ga. –Tudi uro?
Vsega so preiskali. –Naročili so mi, da popravim uro.
Tam je.
V parkirni hiši so mi rekli, da so ga odpeljali sem.
Kaj se sploh dogaja? –Ne berete časnikov? –Samo stripe. Tale?
Ura stoji. Katastrofa, kaj?
Katera od vas je povezana z uro?
Dovoliš? Živčnega me delaš.
Schroeder. Spoznavaš klasike?
Si imel po poti kaj težav? –Ne.
Ti nihče ni sledil? –Nihče.
Kdo bi me pa zasledoval?
Kaj je z Domom?
Izkupiček hoče razdeliti na tri. –Nočem ga zraven. –Jaz pa?
Če mu ne ugodimo, bo vse zdrdral policiji. –Veliko denarja je. –Vem!
Kaj naj z njim?
Lahko ga ubijemo.
Kdaj se spet dobita? –Jutri ob 11 h. –Kje?
Tony?
Kje sta dogovorjena?
Na trgu Copley, v cerkvi. Kaj naj mu povem?
Povej mu ... –Daj mi četrtak.
Bi mi dal kovanec? Daj mi kovanec!
Bi že nehala? Motita me. –Krasen si. Čudovit.
Si kaj slišal?
Ja. Ob enajstih, trg Copley.
Kaj misliš? Steve?
Steve?
Bolan si.
Draga, pospravi osnutek nagovora, prosim.
Zelo sem vama hvaležen, gospoda.
To spada k delu, g. Scanlon. In v čast nama je.
Poskrbeti moramo za vašo varnost. –Oprostite. Kdaj nas pričakujejo?
Nagovor je predviden ob devetih. Rad bi bil tam četrt ure prej.
Časa je več kot dovolj. –Dobro. Rabin Horowitz in članice Hadase,
vesel sem, da sem z vami. –Se boš držal objavljenega programa? –Ja.
Enak govor sem imel prejšnji mesec pred irsko skupnostjo.
Nasmehni se.
Boston potrebuje vso pomoč, ki jo lahko dobi ...
Poglej. –Kaj?
Ta avto mi je ušel pred biljardnico. Svetlolaska je za volanom.
Od kod se je vzela? –Nadomešča Doma?
Najbrž je njegova punca. –Misliš, da kaj ve? –Gotovo je vpletena.
Kratek sestanek. –Primiva jo.
Poglej. Ti je ime Dominick? –Pa tebi? –Roke gor. –Ženska?
Kako se pišeš, Dom? –Di Filippi. To je pomota, glasbenik sem.
Kaj igraš? –Orgle. Orglice, no. Z Rotten Onions.
To je ime skupine. –Poznaš La Bresco? –Prijatelja sva.
Kaj veš o načrtu? –Katerem? –Kar načrtujeta Tony in Schroeder.
Prvič slišim. –Vemo, da si zahteval svoj delež za molk.
Temu se reče ščitenje. –Ščitenje? –Ja.
Koliko dobim za to ščitenje? –Pet let.
Ni vredno. –Ne. Kaj veš? –Oropali bodo prodajalno alkoholnih pijač.
Prodajalno? Samo to? –To ni malo.
Kristus! –To sploh nima zveze z glušcem.
Nič nima z njim. –Kdaj? –Nocoj. –Kje?
Ahmad, si ti? –Ja, Buck.
Si jih dobil? –Ja. Sem.
Si jih dal preveriti? –Seveda.
Imaš tudi viski? Ahmad je dobil viski, dragi. –Šele v tretji.
Naj nama natoči pijačo?
Rochelle sprašuje, ali naj natočim ...
Saj te slišim. –Pijačo.
Natočim?
Pa daj. Jaz bom še malo šampanjca.
Tega dela ne znam zaigrati. In dolgčas mi je.
Kaj naj? –Koliko je ura, Buck?
Nekaj čez štiri.
Če bi rezerviral mizo v La Cobi ob šestih,
bi imela dovolj časa, da se urediš?
Kaj je La Coba? –Dobra restavracija. –Ja, seveda.
Prelepa praznoglava baba.
Nevarno je, da je ves čas tu. –Nasprotno.
Pomirja nas.
Sprošča vsakdanjo napetost. Sanja se ji ne, kaj se dogaja.
Včasih se še meni ne. –Saj je preprosto, Buck.
Zame ni. –Buck razume samo bombe.
Ta je zadnji. –Kdaj pokličemo Jeffersona?
Po obisku pri županu. To je Henry Jefferson, naša tarča.
Predsednik uprave družbe Jefferson Industries. Ženi je ime Margaret,
hčerkama pa Abigail in Louise.
Osebno premoženje okoli 42 milijonov dolarjev.
Dvomim, da bo tako hudo pogrešal 500.000.
In če pokliče kifeljce? –Če jih, bo že prepozno.
Sploh pa ne vedo, kdo smo. In tudi ne bodo.
Dragi moj, pravijo jim kifeljci, ker so napihnjeni in nerodni.
V času, ko je učinkovitost vse, so nesposobni in počasni.
Človek je že stopil na luno,
policija pa je obtičala v blatu, kot je značilno za brezupne svinje.
Dajmo, poberite se.
Kako boste uredili to sramoto? –Trudimo se.
Imaš kaj zame? –Ja.
Z Meyerjem greva v prodajalno alkohola. Imaš nove prijatelje?
Bi uživali, če bi vas poskušali zažgati? –So me že.
Oprosti.
Nisem te hotel prestrašiti. Te lahko pospremim?
Kam greš? –Zelo si lepa.
Hvala. –Prelepa kurba.
Hočem se te dotakniti.
Prosim. Rad bi bil tvoj prijatelj. –Prav.
Nič hudega ti nočem. –V redu. –Vidiš? Strah te je.
Stoj! Drugače ti uničim kariero.
Buck?
Samo še nekaj popravim.
Je vse povezano? –Ja. Ob dveh se bo sprožilo.
Posnetki so dobri, kaj? –Odlični.
Glede na to, da je bila noč in sem imel mini fotoaparat.
To je ključni načrt. Napajalni vod, ki označuje jašek.
Visokonapetostni kabli pod jaškom
dovajajo elektriko razdelilni postaji za območje,
kjer živi župan. Tukaj.
Vsa hiša je opremljena z elektriko, razen plinovk pri glavnem vhodu.
Kako je, Buck? –Vse je pripravljeno.
Preoblecimo se.
Tam je. Županova hiša. –Ohrani hitrost. Na križišču zavij levo.
Veš, kaj? Če bom kdaj hotel poklicati policaje, me udari.
Na svidenje.
Se vidimo čez nekaj let. –Zakaj bi odlašali?
Umaknite se, prosim.
Kaj pa je? –Dvignite platno, prosim.
Samo barva je spodaj. –Seveda. Ampak vseeno.
Naj me vrag.
To pa se ne dela.
Torej ... –Ne vem, kako ...
Ne razumem. –Tudi jaz ne razumem, kako se boste izognili zaporu.
Vse najboljše. –To ni smešno, Harry.
Kdo ste? –V redu je. Narednik Pierce.
Gospoda sta serviserja. Nekje je bil kratki stik. –V redu.
Preglejte opremo, da ne bo kaj narobe. –Pametno.
Odprite torbo, prosim.
V redu?
Kaj je to? –Voltmeter.
Mi ga pokažete? –Seveda.
Kar zaprite.
Lahko gremo? –Izvolite.
Stojte. –Narednik Pierce, nujni primeri.
Elektro podjetje ju je poslalo. –Kaj pa je bilo? –Kratki stik.
Kje je omarica? –Tu zadaj. –Mu pokažete? –Pridite.
Veselo na delo.
Sta našla napako? –Ne. Očitno je drugje.
Med 18 policisti so izbrali prav mene za to bedasto nalogo.
Zakaj mi je tega treba? –Ker poveljnik ne mara Meyerja.
Ni res. –Je, Meyer. Vedno dobiš bedaste naloge. Kaj ti to pove?
Moral bi se ukvarjati s primerom izsiljevanja.
Ne pa, da čakam na dva falota v prodajalni alkoholnih pijač.
Priznaj, da si nas poslal za napačnim človekom. –Kdo? –Ti!
Previdno mu sledita. To si ukazal.
Ni bil pravi, Meyer. –Načelnik je kriv.
In veš, zakaj? Ker te ne mara. –Saj.
Všeč sem mu.
Čakaj. Pozabil sem načrte.
Pokličimo gospoda Jeffersona.
Prikradel se je za mano. –Kolikokrat so drugi krivi?
Kolikokrat je ista pesem?
Tokrat res nisem kriva, pričo imam. –Po večerji bova nadaljevala.
Prosim? –G. Jefferson?
Kdo je? –Tisti, ki je ubil Cooperja in Scanlona.
Kaj? –Slišali ste.
Do jutra bo ubit še en član občinske vlade. –Kdo ste? Kaj hočete?
G. Jefferson, svetujem vam, da molčite.
Do ponedeljka popoldan zberite 500.000 $ v majhnih bankovcih.
Takrat vam bomo sporočili podrobnosti o predaji.
Če boste zavrnili, bomo ubili vašo ženo Margaret,
nato pa Abigail in Louise. Kot smo že ... –To je absurd.
Sploh veste, s kom govorite? –Opozarjam vas na umor,
ki se še ni zgodil in o katerem boste brali jutri zjutraj.
Do vas in vaše družine ne bom tako obziren, če ne boste zbrali denarja.
Takoj ko odložite, bom poklical policijo. –Ni treba, prepozno je.
Denar dajte v kovček. Poklical vas bom.
Abigail, veš, da to ni lepo.
Urejeno. Pojdimo še po zaboj šampanjca.
Zebe me. –Trikrat si mi že rekel. –Če pa me še vedno zebe.
Pustiva alkohol. Pojdiva k reki. Veliko klošarjev spi v čolnih.
Ampak samo za pol ure. Res me zebe, Jimmy.
Ti gre na jok? –Zebe me. –V redu je. Daj no.
Našla bova koga in lepo zakurila.
Ne pozabi. Ustreli samo, če bo stari zakričal. –Prav.
Tam bova, tik preden zapre. –Četrt pred dvanajsto.
Skozi zadnji vhod iz stranke ulice. Tako ga bova presenetila.
Zaveževa ga in ga vrževa za pult.
Izprazniva blagajno in se vrneva. –Ja.
Ja.
Roke gor!
Živjo. Koliko je ura?
Pet minut več kot prej. –Daj no.
11:45. –Hvala. –Ni za kaj.
Ta blagajna je ključ do bogastva. 86,20 $. Rop stoletja.
Pripraviva se.
Škoda, da nimam spalne vreče zate.
Kako si srčkan.
Pripravljen? –Ja.
Pomagaj mi, Buck.
Zaboj Dom Perignona.
Policija! –Policija je!
Kdo je to? –Policija, zaboga! –Midva sva policija!
Madona! Carella!
Umakni se!
Stoj! Policija!
Pridi sem!
Prepozno je. –Zakaj? –Bomba ...
Mojbog. Županova hiša.
Murchison, tukaj Kling.
Stoj. Policija!
Sranje! –Koga lovimo? –Ne vem.
Povej mi. –Madona!
Plešo ima in slušni aparat. –Nemogoče! –Resno!
Poglej!
Pijan kot opica.
Dajva ga.
Boš pijačo, klošar?
Ne! Stojta!
Nič? –Nič.
Mogoče ga je ogenj ubil. –Če ga ni ogenj, ga je reka.
Ali pa umazanija. Veš, kaj sta rekla mulca?
Da sta hotela očistiti sosesko. –Kristus. –Bodo našli truplo?
Če bodo preiskali dno. –Neverjetno je.
Kaj? –Glušec, bomba pod županovo posteljo. To, da smo vse povezali.
In to, da smo ga sploh prijeli. Zaradi nadziranja prodajalne.
Osli? –Osli smo. –Sem nas je privedla temeljita preiskava.
Čakaj načelnikov obraz. Že vidim naslovnice.
87. oddelek z vnemo uničil glušca.
Kap ga bo.
Glavno, da smo rešili primer.
Ne? –Ja.
Svet pa nikoli ne bo izvedel. Nikoli.
Prevod in priredba: Luka Pieri
Tehnična obdelava: Prevajalski Studio Milenko Babič