- Er der nogen hjemme? - Det er nok et af Micols påfund.
- Ringede Alberto eller Micol? - Det er en tarvelig spøg.
- Det kunne de ikke finde på. - De er her i hvert fald ikke.
- Er der nogen hjemme? - Jeg kommer nu.
- Lad os køre om kap. - Efterlad mig ikke her.
- Her kommer de! - Jeg troede, de var stukket af.
Nej, Finzi-Contini forlader aldrig deres kongedømme.
Huset må ligge langt fra porten.
- Kom ind. - Hvilken vej er det?
Lige frem. I kan ikke gå glip af det.
- Hvad er det? - Et monster. Bider han?
Med kun fire tænder tilbage bider han ikke i andet...
end majsbudding.
- Den er utrolig stor. - Den ligner en hest.
Jeg troede, at paladset kun havde inviteret dig, men vi er mange.
Vi kan takke vores fascister for privilegiet.
I virker forelskede. Er I blevet forlovet?
Hvornår skal du forloves? Alle ved jo med hvem.
- Har du været i Ferrara længe? - I en måned.
Jeg går ikke så meget ud, lige som Alberto.
- Kender du Micol? - Nej, hvordan er hun?
Hun er smuk, høj, blond og uberegnelig.
Den vej.
Så er vi her.
Kom, Alberto. De er her.
- Din galning, jeg styrter. - Der er Micol.
Hip, hip.
Goddag.
Min bror og jeg bestemte os for at spille turneringen her.
Det bliver sjovere.
Her er smukt, som på landet.
Jeg er ked af at banen ligner en kartoffelrække.
Vi skal bruge mere rødt grus og tydeligere sidelinjer.
Far mener det er spild ikke at dyrke jorden.
Næste år måske.
Du har ikke mødt Adriana Trentina.
Carletto Sani.
- Tonino Collevatti. - Goddag, Desiree.
Skal du skifte?
Børnene spiller først, derefter mestrene.
- Du kan skifte i "Hütte". - Hvad er det?
Kan du ikke tysk? Begynd at lære det.
- Skal du ikke spille? - Senere. Jeg har ikke lyst nu.
- Kan du lide ham? - Kan du?
- Han er ikke min type. - Hvem er han?
Han er en ven af Alberto. Milano, universitetet.
Han arbejder for et firma her.
- Hvordan har du det? - Fint.
- Fik du din eksamen? - I februar. Hvad med dig?
- Også mig. - I Venedig?
Jeg vil gerne tilbage dertil.
- Hvor har du været? - Jeg så dig i Venedig.
- Jeg vidste, at det var dig. - Hvorfor sagde du ikke goddag?
Jeg ved ikke. Jeg bestemte mig for ikke at gøre det.
- Hvad handler din afhandling om? - Emily Dickinson.
En amerikansk forfatterinde fra 1800-tallet. Ugift, som mig.
Jor!
Dygtig hund. Nej!
- Smuk, men lidt fjollet. - Måske, hvorfor er det vigtigt?
Jeg har altid kunnet lide kvinder som Gladys.
- Smukke, dumme og selvoptagne. - Luderagtige.
- Kan du lide Ferrara? - Der er ikke så dødt som folk siger.
Der er fuldt af liv og mange interessante mennesker.
Særligt proletariatet. Den såkaldte arbejderklasse.
Middelklassen kan jeg ikke lide. De fleste er fascister.
Undtagen jøderne. Det er forståeligt, når man tænker på...
Men arbejderne hvor jeg arbejder er alle antifascister.
Der er dejligt her. Men tanken om altid at blive her...
- Du går ikke ud mere, vel? - Nej, hvor skulle jeg gå hen?
Hvis man kunne vælge, hvem man mødte, ville jeg gå ud.
Men når jeg går ud, føler jeg, at folk er jaloux på mig.
Her kan du vælge dem, du møder. Er det det, du mener?
Ikke helt.
Der kommer ikke så mange her. Jeg føler mig aldrig truet.
Du synes nok ikke, at jeg har nogen spænding i livet.
Hvem kan give mig det?
- Ved du, hvad de "gråskæggede" er? - Palmer.
Bravo. Hvilken slags palmer?
Det ved jeg ikke.
Min farmor Josette fik dem af den botaniske have i Rom.
Washingtonia Filifera.
Hvorfor griner du? Du er så ignorant.
Du kan ikke se forskel på et elmetræ og et egetræ.
- Hvad er det for et træ? - For mig er alle træer ens.
Jeg foragter dem, der ikke elsker træer.
Det træ kan være blevet plantet af Lucrezia Borgia.
Det kan være 500 år gammelt.
Kom, lad os gå. Hovsa, punktering.
Jeg gik hjemmefra, da jeg var lille.
Men ikke Alberto. Han var den artige.
En dag, da jeg havde været væk for længe-
- nær englemuren og fik et lift hjem af nogle drenge på cykler-
- var mine forældre ved at gå ud af deres gode skind da jeg kom hjem.
Jeg besluttede mig for at blive artig. Jeg gik aldrig hjemmefra igen.
- Jeg troede kun at du cyklede med mig. - Jeg har ikke inviteret andre hertil.
Virkelig? Skal jeg stoppe?
Kan du huske det?
For ti år siden. Du var kun et barn.
Hej! Du må være blind!
Jeg har holdt øje med dig i ti minutter.
Undskyld at jeg vækkede dig.
- Jeg beklager. - Hvad mener du?
- Hvad er klokken? - Tre. Du var til prøven, ikke?
- Du må være sulten. - Bestod du prøven?
Jeg ved ikke. Privatelever går op mundtligt efter jer.
Bare rolig. Det er ikke så vigtigt. Man kan altid gå om.
Det er vigtigt første gang.
- Men jeg er kommet mig over det. - Hvorfor gik du ikke hjem og spiste?
- Hvor ved du det fra? - Vi har vores informanter.
Hvordan kan du stå der, som i en vinduesåbning?
Jeg står på min pålidelige gamle stige.
Kom. Jeg kan vise dig, hvordan man gør.
- Det ser for højt ud. - Det er let.
Stå på sømmene, jeg har sømmet fast.
Hvor kan jeg stille min cykel?
Signorina Micol, kom ned. Det er farligt.
- Ja, hold op med at skrige. - Du må jo ikke gå ud for professoren.
Det er farligt, det har jeg sagt.
Farvel.
Der gik ti år før du åbnede din have igen.
- Alberto. - Lad ham pifte.
Vent på mig.
Colevatti, du er en mester.
Det har været en dejlig dag.
Ja, men det er endnu bedre, når vi er alene.
- Kan du huske den her? - "Sentimental over you".
- Er du forkølet? - En lille smule.
Gina, bring en varmedunk med op.
- Straks, signorina. - Mange tak.
I seng med dig.
Nej, jeg vil ikke.
Hvordan bliver jeg, når jeg bliver gammel? Som farmor, Josette?
Den der lever da, vil vide det.
Dagens avis! Læs om det store møde i parlamentet.
- Tror du, at vi rykker op i Serie B? - Det er muligt.
Dagens avis. Læs om mødet i parlamentet.
Tillbragte du eftermiddagen i går hos Finzi-Contini?
- Hvordan havde de det? Godt? - I høj grad.
Det kan jeg forestille mig. De er tilfredse med, hvad der sker.
- Det er ganske tydeligt. - Hvad?
De støtter de antisemitiske love.
De virker tilfredse med dem. Invitationer, smil og buk.
Og haven åbnes til sidst for alle-
- og forvandles til en ghetto under deres beskyttelse.
I ghettoen er der kun jøder.
Hos Finzi-Contini er alle undtagen Lattes og jeg ariere.
- Som f.eks. Adriana Trentini. - Du prøver med dine trick.
- Så finder du på noget nyt. - Som hvad, f.eks?
Som at Mussolini er meget bedre end Hitler.
At vores fascisme er bedre end nazismen.
Det er den!
Har du læst dagens avis? Læs den.
Hvad står der? Jeg har ikke mine briller på.
Der står, at jøder ikke må gifte sig med ikke-jøder.
At jøder er forment adgang på offentlige skoler.
- Hvad med Giorgios eksamen? - Undtaget er...
personer med høje patriotiske og fascistiske meritter.
- Du er medlem af partiet. - Det er ikke nok.
Hvorfor griner du? Du skal gøre skolen færdig.
Kom.
Du kan tage af bordet.
Jeg glemte at nævne, at vi ikke må have tjenestefolk.
- Ingen tjenestefolk? - Det står der.
- Hvordan skal vi klare os? - Vi må finde en løsning.
- Må jeg komme ind? - Ja, far.
Hvad læser du om?
Europa i 1800-tallet.
Er den interessant? Må jeg læse den efter dig?
Jeg ved, hvad du tænker, men du må indrømme at vi er begunstigede.
Ikke flere blandede ægteskaber. Det er ikke så...
Vi må ikke optræde i telefonbogen, eller gå på offentlige skoler.
Vi må ikke gøre militærtjeneste.
Ingen dødsannoncer i avisen, og ingen tjenestefolk.
Men vi kan stadig leve og bevæge os frit og eje ejendom.
- Vi er stadig medborgere. - Tredjeklasses medborgere.
Ja, men stadig medborgere med visse grundlæggende rettigheder.
Hvilke rettigheder?
Disse rettigheder har altid gjaldt alle.
Vi er ikke de første, der bliver forfulgt. Det er sandt.
Og vi har alle holdt vores mund, så længe de ikke kom efter os.
Bestemt. Jeg mener ikke, at du skal isolere dig for meget-
-eller holde op med at tage telefonen.
Det er ikke godt at isolere sig.
Heller ikke for dine søskende. De kopierer dig.
Du holdt selv op i tennisklubben. De smed dig ikke ud.
Og de har ikke smidt mig ud af Handelskammeret.
Kan du ikke se, at du går deres ærinde?
Alle dem, der ikke vil have at vi skal være italienere.
Jeg er allerede blevet ekskluderet af tennisklubben.
- Hvem er det? - Min mor og far.
Lad os ikke afbryde jer. Fortsæt bare med at spille.
Hav en god dag.
Du virker ikke så interesseret i mænd.
Det er sandt, særligt ikke i dit tilfælde.
Hvorfor kan du ikke lide mig? På grund af mit venskab med din bror?
Må jeg være ærlig?
Det største problem er, at du er alt for ligefrem.
Derfor er det uundgåeligt...
- Uopdragen? - Præcis. For det andet...
Du er for meget Lombard-industrialist, kommunist.
Og til sidst er du alt for behåret.
Flot, Desiree.
- I spillede i tre timer. Hvem vandt? - Desiree.
Jeg vil vise dig noget... senere, når vi er alene.
Sikke en masse unge.
Micol, dine onkler er her.
- Det er en af Albertos venner. - En fornøjelse.
Alberto har talt meget om dig. Kom og besøg os.
- Har du svedt meget? - En del.
Du skal passe på.
- Var der varmt i Bologna? - Ja.
30 grader i skyggen.
Her kan man trække vejret.
Var du der på en opgave?
Ja, det var jeg.
Hvorfor tog onkel Alberto af sted med dig?
Siden han mistede sit arbejde for statsbanerne-
- har han ikke haft noget at lave.
Og han kan lide at køre bil.
- Hvordan har du det? - Fint. Jeg er bare lidt træt.
- Får du sovet? - Ikke så godt.
Det begynder at regne.
Kommer du med mig?
Ja, kom.
Micol! Pigen er skør.
Se der.
Det er her, vi havde gymnastik.
Og bilen jeg kørte i skole i. Kan du genkende den?
- Stadig flot, men ingen blomster. - Perotti stiller blomster herind.
- Han kører mormor rundt i haven. - Arbejder han på trods af loven?
Er I ikke bange for, at de skal finde ud af det?
Nej, det er en hemmelighed. Min far giver regeringen store beløb.
Hvornår vil det høre op?
Kom.
Det føles som i går, da du ankom til synagogen i den her.
- Det er længe siden. - Jeg holdt altid udkig efter dig.
Giorgio.
- Er det ikke bedre nu? - Hvorfor?
Vi kan være her helt alene. Der er ingen på nakken af os.
Børn er altid de voksnes fanger.
Jeg kan lide at føle mig som en kvinde.
Hvad med dig? Foretrækker du at være barn?
- Nej, men... men... - Det var mange "men".
Micol.
- Vent, Micol. - Det er for sent.
- Det regner. - Det drypper kun.
Kan du finde vej til porten? Du kom jo ind den vej. Farvel.
Ring til mig.
- Forsvar din dronning. - Det nytter ikke. Du er for god.
- Hvad er det, der er så sjovt? - Jeg tænkte på en ting.
Jeg tænkte på... Gladys i Milano.
Jeg tænkte på... om du gik i seng med hende.
Det er tre år siden.
Jeg syntes ikke, at hun var tiltrækkende.
Hvorfor lod du som om du var jaloux på en balletdanser?
Bare fordi.
Jeg er så moraliserende.
Maritan sagde, at I jøder aldrig er kedelige.
Det er sandt. I er så komplicerede.
- Kom nu. - Har du nogensinde været på bordel?
- Har du? - Mig? Selvfølgelig.
- Micol, du ser smuk ud. - Hold nu op.
Vores onkel spiser her, og skal også overnatte her.
- Det skal han også. - Sove?
Nej, jeg sover ikke.
Ja?
Jeg ringer... Ja, i morgen tidlig. Farvel.
Godaften.
- Hvem var det? - Giorgio.
Jeg skal gå. Lad os spille igen en anden gang.
- Godaften. - Bliv, for Albertos skyld.
- Måske siger jeg endda undskyld. - For hvad? Godaften.
- Farvel. - Ringer du?
- Ja. - Husk at ringe.
Alberto.
- Mor. - Hun stryger din jakke i køkkenet.
Mor?
- Skynd dig. - Jeg har kun to hænder.
Der er nogen ved døren.
- Hvem er det? - Det er mig, Maria.
- Så nogen dig? - Carlino.
Han har sig selv at tænke på. Han siger ikke noget.
Jeg bad hende komme tidligere, men hun bor så langt væk.
- Det her er skørt. - Det er kun i nogle timer.
Hun er her stadig. Farvel.
Sig ikke noget til din far. Det ville gøre ham urolig.
Fint, farvel.
- Goddag. Må jeg komme ind? - Hvem søger De?
- Signor Alberto. - Ikke i dag.
Han har feber. Han blev forkølet i regnvejret.
- Og signorina Micol? - Hun er her ikke. Hun er bortrejst.
- Bortrejst? Hvortil? - Til Venedig med sine onkler.
De rejste for en time siden.
Efterlod hun ikke en besked til mig?
- Bordet nede bagved er ledigt. - Tak.
Jeg beklager, men rektor siger, at De ikke kan sidde her.
Skal jeg skifte bord?
Nej, De skal gå.
- Hvorfor? - Det ved jeg ikke.
- Jeg vil tale med rektor. - Det er ikke muligt.
Kom af sted! Sig, at jeg er på vej.
Jeg beklager dybt, min kære dreng.
Det er ikke mig, der har bestemt det. En ordre er en ordre.
Hvis jeg kunne...
Jeg bliver smigret af, at en begavet ung mand...
som Deres fars ven og med tanke på Deres litterære fremtidsudsigter...
Hvordan går det med poesien? Skriver De stadig?
Nej!
Hør her.
Jeg har...
- Vær tålmodig. Jeg har... - Jeg ved. De har familie.
Hele Italien har familie.
- Han beklager, at han har familie. - Jeg forstår staklen.
Det er ikke hans beslutning.
- Hvordan går det med Alberto? - Sådan da.
- Goddag. - Goddag.
- Han er her for at studere. - Strålende.
- Hvad laver han her? - Han skal studere.
- Hvad skal han her? - Studere, mor.
Åh, fint.
Her er dit skrivebord og dine bøger.
- Hvad handler afhandlingen om? - Enrico Panzacchis poesi.
Udmærket valg. Tilhørte han Carducciskolen?
Vi har de samme ting, som på biblioteket.
Vi er dog mere selektive, så der er vigtigere værker her.
Tak. Er det sandt, at du har udgivet materiale af Carducci?
Jeg vil vise dig det en dag.
Jeg er herinde, hvis du skal bruge noget.
Kaffe, limonade eller gode råd.
- Kald blot på mig. - Tak.
De er begunstigede... privatskole-eleverne.
Man kan genkende dem. De er anderledes.
Hvad sker der i Ferrara?
Hvornår jeg kommer tilbage? I morgen, hvis jeg kunne.
Jeg skal skrive min afhandling færdig.
Jeg kommer helt sikkert til påske. Hvornår falder påsken i år?
Nej, jeg kan ikke komme før.
Det føles som hundrede år siden vi sidst sås.
- Hvad er der? - Ikke noget. Jeg har det godt.
Jeg savner dig.
Det er sandt, men der er ingen grund til at blive bekymret.
Jeg er blevet røntgenundersøgt.
Der er ikke noget nyt.
Jeg siger jo, at der ikke er noget nyt.
Skal jeg ringe til dig i morgen?
Hvis du gerne vil have det. Ja, det lover jeg.
- Hvor skal alle soldaterne hen? - Til deres regimenter.
- Vil du have en avis? - Jeg læser de franske i morgen.
Jeg tror, at der er en ledig plads her.
- Nej, den vej. - Ernesto.
Prøv at få sovet lidt.
Nej, jeg vil være vågen når vi krydser grænsen.
Husk at spare på pengene. Vi kan ikke sende så mange penge.
Opbevar dem et sikkert sted, og vær forsigtig.
Farvel.
Jeg skal studere, ikke i krig.
- Har du det hele? - Ja.
Hvem kan sige, hvem ved, hvad er meningen med En?
En Gud der dvæler i himlen
Hvem kan sige, hvem ved, hvad er meningen med To
To var Moses stentavler En var, En er
En for evigt, En vil forblive
En Gud der dvæler i himlen
Hvem kan sige, hvem ved, hvad er meningen med Tre?
Tre var vores patriarker, Abraham, Isak og Jakob
To var Moses stentavler En var, En er
En for evigt, En forbliver
En Gud der dvæler i himlen
Hallo?
Hallo? Hallo!
Hvem er det?
- Hvem var det? - Ikke nogen.
Det sker også for mig hver aften.
Jeg tager den, men der er ingen der. Hvad vil de?
Hallo? Alberto!
Ringede du lige før?
Nogen ringede uden at sige noget.
Hvad? En overraskelse? Hvilken overraskelse?
Kan du ikke give mig en idé?
Vær ikke så hemmelighedsfuld.
Fint, jeg kommer forbi.
- Giorgio! - Micol!
- Giorgio. - Micol.
- Jeg er glad for at se dig. - Hvornår er du kommet?
I eftermiddags med mine onkler.
- Undskyld. - Hvorfor?
Jeg skulle ikke være løbet herud. Det er min skyld.
Hvor er sneen smuk. Der falder ingen sne i Venedig.
Havde jeg vidst det...
- Hvad er det? - Jeg er forlovet. Ved du ikke det?
Nej. Det er en spøg. Det er en påskegave fra Alberto.
Kom, før de bliver urolige.
Vent.
Kan du lide overraskelsen?
Han kom med det samme. Måske gættede han det.
- Det gjorde mig nysgerrig. - Jeg har en overraskelse til.
Den kan jeg nok gætte. Du har fået din eksamen. Tillykke.
Det er ikke nødvendigt. Jeg klarede den uden bravur.
Den tyske nazistprofessor brød sig ikke om mig.
Han eksaminerede i sin nazistuniform.
- Vi har gæster. - God påske.
- Flot, Giorgio. - Kom og sid ved siden af mig.
Endelig, Giorgio. Hvorfor kommer du ikke lidt oftere?
Alberto er så ensom.
- Guten Abend. - Godaften.
Jeg blev så glad for Albertos indbydelse.
Jeg vidste ikke, at Micol var her.
Hun er heldigvis hjemme igen. Det er så kedeligt uden hende.
Stop, drenge. Jeg kan ikke få vejret.
- Alberto har talt meget om dig. - De er barndomsvenner.
Hvordan går det med afhandlingen? Du har ikke besøgt biblioteket længe.
Jeg kommer igen efter påske.
- Vil den være færdig til juni? - Det tvivler jeg på.
Sørg for at gøre den færdig før der kommer et påbud om, at litteraturen-
-skal være arisk.
- Sikke et smukt glas. - Min datter havde det med fra Venedig.
Hun påstår, at det kan forudsige fremtiden.
- Hvad har det sagt? - Alt muligt.
Vi spurgte, om jeg får min eksamen. Det svarede nej.
Så spurgte vi, om Micol ville blive gift.
Svaret var ikke helt klart.
Det forudså, at der vil udbryde krig. En lang krig.
Smertelig for alle, ikke kun os... negere.
Til sidst... vil det gode sejre.
- Ja? - Der er en ung mand her.
Micol.
Giorgio.
Kom ind.
Bliv ikke bange. Jeg har ikke influenza. Jeg er bare forkølet.
Sid ned. Jeg vil tale med dig.
- Hvad læser du? - Cocteau, meget elegant.
Men den er stadig ikke som de barndomsbøger-
-vi læste når vi havde influenza.
De tre musketerer.
Krig og fred. Det var ægte romaner.
Og de var mere elegante.
Dette værelse er ikke, som jeg havde forestillet mig.
- Hvordan har du det? - Sådan da.
Hør her, Giorgio.
Jeg er ked af, at jeg har såret dig. Forfærdelig ked af det.
Men lad os ikke ødelægge vores dejlige barndomsminder.
Jeg har gjort det bedste, jeg kunne.
Så snart jeg følte, at vores forhold udviklede sig i den forkerte retning...
at noget falsk og farligt var kommet ind i billedet.
Det må du være enig i. Så jeg rejste bort.
Jeg blev i Venedig så længe på grund af dig.
Det må du forstå. Nej, det er umuligt.
Hvorfor? Hvorfor er det umuligt?
Nej... Nej, hold op.
Nej, vær nu sød.
Stop, der kan komme nogen.
Lad nu være.
Nej. Nej!
Gå. Jeg kan ikke få vejret.
Hvad er meningen? Det er helt meningsløst.
Hvorfor er det det?
Gå. Du er blevet helt rød.
Vask dit ansigt.
- Hvem er det? - Det er Jor. Lad ham komme ind.
Jor! Kom her.
Ja, kom her.
Lig ned. Dygtig hund.
Hvem var det?
Du skal gå.
- Skal jeg ringe i morgen? - Nej, vi skal ikke ringe til hinanden.
Det er bedst, at du ikke kommer tilbage.
- Aldrig? - Ja.
Det er bedst for os begge.
Farvel...
Farvel.
- Er du vågen, Giorgio? - Ja, far.
Jeg er også sent oppe. Jeg fik lyst til at gå en tur.
Der er for mange mennesker på gaden.
- Hvorfor er du vågen? Er noget galt? - Nej.
- Så du Ernestos brev? - Ja.
Vil du besøge ham i Grenoble i nogle dage?
Du må give ham nogle penge før det er for sent.
- For sent til hvad? - Ikke noget. Det skal bare gøres.
- Jeg kan rejse i morgen. - Det tager nogle dage at få visum.
Jeg må sælge ud af vores aktiver for at skaffe pengene.
Vi må være forsigtige. De er hurtige til at anklage os.
- De har en livlig fantasi. - Visummet er ikke et problem.
- Men lader de mig tage af sted? - Hvorfor ikke?
Vi er ikke kommet dertil endnu.
Det vil gøre dig godt at forlade Ferrara og få noget luftforandring.
Godaften.
Der er mange 19 og 20 årige, som de kan indkalde.
- Hvorfor er de efter os? - Jeg har gjort mit.
18 måneder i Etiopien med malaria og dysenteri.
Nu må de tage en anden.
- Hvor er vi? - Vi er lige kørt igennem Novara.
Du er heldig, at du arbejder for Fiat. Landet skal bruge våben.
Vi kan ikke være sikre. Mange mænd er blevet indkaldt.
Jeg vil blive i Italien. Alt andet end Afrika. Det ville være forfærdeligt.
- Har vi virkelig anvendt giftgas? - Så afgjort.
Vive la liberté!
- Flot skæg. Hvordan går det? - Fint.
Hvordan har du, mor, far og Fanny det?
Vi har det alle godt.
Der er mange soldater. Tror de, at krigen vil bryde ud?
Ja, der er mange italienere her nu. Levi fra Torino og Piperno fra Rom.
De er studerende. Du skal møde dem.
I Italien tror de, at Frankrig og England...
- vil finde en løsning til sidst. - Italienerne ved ingenting.
De bør ikke udtale sig om ting, de ikke ved noget om.
Hvad kan vi se frem til?
Jeg ved det ikke.
De skriver meget om Stuka og kalder dem "sejrsflyene".
Det er der ikke noget nyt i.
Må jeg låne saltet?
- Hvad er det for et nummer på armen? - Det fortæller jeg senere.
Jeg blev sendt til Dachau.
- Taler man om det i Italien? - Nej.
Hvad er Dachau?
Et hotel ude i skoven.
Hundredvis af hytter, uden baderum, men med toiletter-
-omgivet af pigtråd.
Stedet drives af SS.
I stedet for at nummerere bagagen fik vi et nummer brændt ind i huden-
- som et symbol på deres gæstfrihed.
Gæsterne er jøder, kommunister, socialister som jeg selv-
- og forskellige slags dissidenter. Med andre ord-
- dem som nazisterne omtaler som menneskehedens afskum.
Jeg overlevede, fordi jeg er en hykler.
Jeg sagde, at jeg var blevet nazist.
- Min bror vidste intet om det. - Det gør han nu.
- Vil du virkelig tage tilbage? - Ja.
Jeg har så mange bånd, jeg ikke kan tage med mig.
- På gensyn. - Farvel, Ernesto.
Bruno!
Det er længe siden.
- Jeg ser dig ikke hos Finzi-Contini. - Jeg er holdt op med at komme.
Hvad laver Micol?
Hun er som altid. Fuld af liv og sorgløs.
Men ikke Alberto. Han forlader aldrig sit værelse.
Han vil gerne se dig.
Hvordan har Adriana det?
Det er slut. Blandede ægteskaber er blevet forbudt.
Jeg har hørt, at hun er blevet forlovet med en fyr fra Bologna.
Måske var det bedst for os begge. Mere for hende end for mig.
- Lad os mødes. - Ja.
Du har ikke været her længe. Hvorfor? Kvinder?
- Har de spurgt efter mig? - Alberto har spurgt flere gange.
- Hvad laver Micol? - Hun oversætter fra engelsk.
Hun spiller tennis og går aldrig ud.
Hun og hendes bror tror, at de er i sikkerhed i haven.
Skal vi gå ud? Vil du helst møde kvinder eller gå i biografen?
Sikke en klovn. Sikke noget sludder.
Hvad er det, der er så sjovt?
- Idioter. - Ud, din beskidte jøde!
Du kan vente dig.
Du er et fjols.
Tak din lykkestjerne for at han ikke vidste, at du virkelig er jøde.
- Flot. Hvis du sigter så godt... - Lad mig prøve igen.
Derhjemme siger de: Stor næse og mørk hud-
- så ved man aldrig, hvad der er at finde under bæltet.
- Hvad skylder jeg Dem? - Nybegynderheld. Prøv igen.
Sørg for, at det bliver jævnt.
- Giorgio. - Undskyld.
Undskyld at jeg ikke lytter til dig, men jeg vil sige en ting.
- Har du været i Ferrara hele tiden? - Stort set.
Jeg cyklede forbi en dag. Jeg så dig spille tennis.
Med Malnate. Han og jeg er blevet venner.
Fint.
Du sagde, at du har noget på hjerte. Hvad?
Jeg ville bare se dig igen. Det er alt.
Jeg elsker dig.
Jeg har aldrig haft det sådan før, og jeg vil aldrig få det sådan igen.
Jeg elsker ikke dig!
Forelskede vil overstråle hinanden.
Når man tænker på, at vi ligner hinanden som to dråber vand-
- hvordan skal vi så kunne overstråle eller slide hinanden i stykker?
Nej.
Det ville være som at elske med sin bror. Med Alberto.
Vi er ikke som almindelige mennesker.
For os er ejendele ikke det vigtigste.
Hvordan skal jeg sige det?
Det er mindet om ting og sager.
- Er det ikke sandt? - Det skyldes måske snarere...
at du ikke er tiltrukket af mig.
Det er noget sludder.
- Der er ingen sammenhæng. - Jo.
Det ved du, at der er.
- Med mindre der... - Hvad?
- Findes en anden? - Der er ikke en anden.
- Hvem skulle det være? - Spørg ikke mig.
Det kan være hvem som helst.
Der er ikke mere at sige, Micol.
Jeg kan ikke engang overtale dig til at lade mig elske dig.
Jeg er hjælpeløs.
Hvis der sker dig noget-
-er det min skyld.
Jeg kommer aldrig tilbage.
Jeg kommer aldrig tilbage til haven igen.
Il Duce vil holde en tale om en time, der henvender sig til hele landet.
Italienere, fascister, der venter jer en historisk tale.
Duce, Duce, Duce!
Stop!
Hvad er der?
Italien har erklæret krig. Il Duce skal holde tale!
Sig noget.
Er det dig, Giorgio? Hvorfor siger du ikke noget?
På søndag er det for sent, der er jeg rejst.
Jeg er blevet indkaldt.
Det lykkedes dem at finde mig.
Først til Bologna, derefter ved jeg ikke. Bare ikke til Sovjet.
På gensyn.
- Hvorfor har du ikke besøgt dem? - Jeg kan ikke.
Står det så slemt til med Micol?
Jeg elskede hende så højt.
Hun kan lide dig, og forsvarer dig altid.
Alberto kan også lide dig, og han respekterer dig.
Jeg behøver ikke deres billigelse eller respekt.
Jeg tror, at du tager fejl.
Uanset hvad der skete mellem Micol og dig, bør du kæmpe for jeres venskab.
Undskyld at jeg spørger.
- Kyssede du hende? - Kun en gang.
Vi taler ikke om det. I disse tider er mit knuste hjerte ubetydeligt.
Men nu rejser du også.
- Skriver du til mig? - Vi ses igen.
Når jeg får orlov vil jeg tilbringe mine søndage i Ferrara.
Klokken er tolv. Hvis jeg ikke går nu, kommer jeg aldrig op i morgen.
- Held og lykke. - I lige måde.
Du får brug for det.
Farvel.
- Farvel. - Hold humøret oppe.
Det er London. Sovjetiske trupper kæmper for at forsvare Moskva.
Nazisterne møder hård modstand.
Stalin...
- Er det dig, Giorgio? - Ja, far.
Klokken er 02.25.
Jeg har været ude.
- Med din ven fra Milano? - Ja.
Hvad siger de i nyhederne?
Tyskerne er udenfor Moskva. Tror du, at de kan presses tilbage? Ikke mig.
Det gør jeg.
Men hvis de ikke bliver det...
er det slut.
Giorgio, hvordan går det med Micol?
Undskyld at jeg nævner det-
-men din mor og jeg har talt om det.
Det er så slemt, at det ikke kan blive værre.
Det er forbi.
Jeg ved, at det kan være smerteligt.
Men det er nok det bedste. Ville du virkelig blive forlovet?
Forlovet og måske gift i disse tider?
Jeg mener ikke, at familien Finzi-Contini er noget for os.
De er anderledes. Man skulle ikke tro, at de er jøder.
Måske var det det, der tiltrak dig ved Micol.
I tilhører ikke samme socialklasse.
Det går over.
Du vil komme dig over det hurtigere end du tror.
Jeg kan forestille mig, hvordan du har det. På en måde misunder jeg dig.
Før man virkelig kan forstå, hvordan verden hænger sammen-
-skal man dø mindst en gang.
Det er bedre at dø ung, mens der stadig er tid til at komme sig.
Det er værre når man er ældre.
Grunden er, at der er kortere tid til at begynde på en frisk.
Vores generation har begået mange fejl.
Om nogle måneder vil du have lagt dette bag dig.
Du vil endog føle dig glad.
Du vil føle dig rigere og mere moden.
Det håber jeg.
Det føles bedre, nu hvor jeg har fået lettet mit hjerte.
Få sovet lidt. Du har brug for det.
Jeg vil også prøve at sove.
- Godnat. - Godnat, far.
- Gå op til Alberto. - Nej, far.
Jeg kan ikke lyve for ham.
Luftalarm!
- Unge mand, prøv lykken. - Ellers tak.
Jeg kan genkende dig.
Før den forbandede krig brød ud kom du her med din ven. Og min ven.
- Malnate? - Ja. Malnate.
Han døde i Sovjet.
- Hvordan slap du med livet i behold? - De ville ikke have mig. Jeg er jøde.
- Jøde. Gå med dig. - Hvorfor?
De jager jøder.
Skynd dig væk.
Vagterne på otte timer er for lange.
- Signor Lattes? - Ja.
Følg med os.
- Til politiet? - Det er bare en formalitet.
Stop!
Den vej!
Stop!
Åbn døren.
Denne vej.
Gå ind i det andet værelse.
- Professor Finzi-Contini, Ermanno. - Her.
- Finzi-Contini, Olga. - Her.
Arton, Regina in Herrera.
Finzi-Contini, Alberto.
Han døde for seks måneder siden.
- Finzi-Contini, Nicol. - Micol.
- Ascoli in Levi. - Her.
- Lattes, Magda. - Her.
- Lattes, Luigi. - Her.
- Ancona, Olga. - Her.
- Ascoli, Elisa. - Her.
Til Montanani.
Lad os komme forbi.
De, hvis navne blev råbt op og de nyankomne bedes træde frem.
Kom.
Følg efter mig.
Hurtigere.
Stop.
Fortsæt.
Stop.
Gør plads.
Værsgo.
Ind med jer.
- Finzi-Contini, er du færdig? - Ja.
Farvel.
Micol.
Micol, er du her også?
Vi er her alle sammen, men de har skilt os ad.
- De førte mig bort i aftes. - Hvad med Giorgio?
Ikke Giorgio, kun mig.
Giorgio, min kone og Fanny er forhåbentlig langt herfra.
Gudskelov.
- Hvor tager de os hen? - Hvem ved?
Bed til gud om, at vi fra Ferrara kan forblive sammen.