Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Da, Revoluţia Franceză a avut eroii,
martirii şi sfinţii ei.
Şi istoricii cu perseverenţă au ştiut,
cu o perspicacitate aproape miraculoasă, să descopere
figuri obscure, aparent fără importanţă,
a căror existenţă n-am fi bănuit-o, altfel, niciodată.
Totuşi, exista un personaj,
un personaj esenţial şi determinant,
pe care l-au ignorat în mod unanim.
Din fericire, aparatul de filmat,
cu obiectivul său care explorează timpurile,
străpunge noaptea secolelor.
Graţie lui, această mare figură necunoscută,
vă va fi în sfârşit prezentată.
Se va face în sfârşit dreptate!
Noi suntem în lunie 1789.
În lunie.
Asta înseamnă că încă n-au avut loc nici evenimentele din 14 iulie,
nici masacrele din Septembrie. Bineînţeles.
Dar, în timp ce Parisul se agită,
provincia deja fierbe de mânie.
Căci în provincie, undeva în Franţa,
aici, mai presus, sufla vântul revoltei.
Cineva. Dar cine? Aţâţă această revoltă.
Cineva. Dar cine? Incită,
şi nelinişteşte nobilimea, ameninţându-le privilegiile?
Cineva. Dar cine, acţionează în numele poporului?
Pentru popor. Puterea a pus un preţ pe capul acestui om.
În Zadar, căci puterea nu are nicio putere.
Speriaţi, nobilii se pregătesc să fugă,
luându-şi cu ei tot ce au agonisit.
Toată averea. Adio, domnule baron,
"Şi vânt bun!" Dar celălalt veghează.
Este un om curajos şi hotărât, aşa cum îi spune şi numele,
Laleaua Neagră. Ţineţi bine minte acest nume.
El va intra în istorie. În a noastră cu siguranţă.
Laleaua Neagră
şi calul său, Voltaire.
LALEAUA NEAGRĂ
Haideţi, repede!
Mulţumesc.
Mi-a luat tot! Averea mea,
bijuteriile mele! Cele ale contesei!
Auziţi, dle Locotenent General de Poliţie?
Îndrăznelile Lalelei Negre nu vă fac să roşiţi?
Cum vă veţi face datoria, dle Locotenent General de Poliţie?
Domnule marchiz, mă străduiesc!
Vreau capul Lalelei Negre! Vreau capul Lalelei Negre aici!
Pe acest birou, până luni.
Îl veţi avea. Capul precum şi restul!
- Restul nu-mi trebuie. - Capul îmi este de ajuns!
Diamantele vă vor fi înapoiate intacte, dle conte.
- Păreţi foarte sigur de dvs. - Nu sunt sigur de nimeni.
Dar cred că ştiu cine este Laleaua Neagră.
Un aventurier de joasă speţă, îmi închipui!
Nu, domnule! Este un apropiat al familiei dvs.
- Un apropiat al casei dvs. - Un servitor.
Servitorii nu sunt apropiaţi.
Şi contele Guillaume de Saint Preux nu este un servitor!
Cum? Ce spuneţi dumneavoastră?
Saint Preux? Imposibil! Mi-e prieten!
Baţi câmpii, domnule La Mouche!
Contele de Saint Preux nici măcar nu-i O persoană care să semene cu Laleaua!
Este incredibil! Monstruos! Şi ridicol!
Ai auzit ultima invenţie a lui la Mouche?
Ţine-te bine, dragă. El pretinde că Laleaua Neagră
este prietenul dumitale, de Saint Preux!
- Guillaume? - Tu singură ai spus asta!
La Mouche şi-a pierdut capul!
Şi pe ce se bazează acest imbecil?
Pe antipatia faţă de Saint Preux.
Îl invidiază. Şi-l înţeleg, de altfel.
În sfârşit, ce dovadă aveţi dvs împotriva domnului de Saint Preux?
- Convingerea mea. - Convingerea domniei voastre!
Convingerea mea, plus unele indicii.
Ştiu că el este foarte abil şi că-mi trebuie argumente mai convingătoare.
Dar dacă-l surprind în flagrant delict...
Voi fi foarte surprins!
Am planul meu. li întind o cursă.
În sfârşit!
O clipă, să termin pagina asta.
V-aţi lăsat aşteptată. Acum este rândul meu.
Ce primire! După câte am îndurat ca să vin!
Plăcerea cere sacrificii, draga mea.
Nu este un drept, ci o favoare. Trebuie să o meritaţi.
Ei bine, faceţi-vă comodă!
Nu-mi place să fiu tratată ca o fată uşoară.
Sunt sigur că v-aţi supăra dacă v-aş trata ca pe o mamă!
Gata.
Acum vă puteţi aşeza pe genuchii mei.
Bună ziua, Catherine.
Bună ziua, Guillaume.
Foarte bine.
Crezi că este un loc potrivit pentru o femeie cumsecade?
Multe femei cumsecade au stat aici şi nu ştiu să se fi căit.
- Cât timp îmi acorzi? - Două ore îţi sunt de ajuns?
Două ore. Nu vom avea timp să facem tot, dar... va merge.
Vreau să-ţi povestesc ceva.
După, n-o să-mi mai amintesc.
Este o poveste foarte amuzantă! Închipuie-ţi că soţul meu...
Nu ţi-ai ales bine locul ca să-mi vorbeşti de soţul tău!
Puţină demnitate, ridică-te!
Îţi poţi înşela soţul fără să-l jigneşti!
Şi nu este vorba de el, ci de tine!
Ridică-te, totuşi! Căci ne este foarte sete!
Ce spuneai de soţul dumitale?
Soţul meu a avut o discuţie cu baronul la Mouche.
la spune, ce crezi că i-a spus la Mouche!
O prostie, desigur!
Pretinde că ştie cine este Laleaua Neagră!
- Şi ce mă priveşte pe mine? - Aşteaptă!
El este convins că Laleaua Neagră eşti tu!
-Nu! - Ba da!
- Ce amuzant! - Aşa a spus el!
- La Mouche? - Da!
Şi ce părere are soţul tău despre aceste bazaconii?
Că asta nu te-ar împiedica să iei parte la reuniunea de Vineri.
Trimisul contelui d'Artois vine special de la Paris pentru a ne spune ultimele bârfe.
Regina a hotărât să dizolve Starea a Treia.
- Are dreptate. - Ei merită o lecţie.
S-au scurs deja zece minute din cele două ore, îngerul meu.
Te gândeşti la asta?
Nu vezi că doar la asta mă gândesc!
Că abia aştept să te ţin în braţe.
On!
Ce frumoasă eşti aşa, cu virtutea drept unic vesmânt!
Unica ta virtute, de altfel!
- On! - Ce este, sufletul meu?
Pe podea este o lalea neagră!
Ce-o să păţim, Doamne?
Atenţie!
Du-te!
Du-te şi tu!
He!
Jos masca, domnule de Saint Preux! Arătaţi-mi chipul cel frumos!
V-am însemnat. Aţi fost însemnat. Nu-mi veţi mai scăpa!
Voltaire!
Nu va ajunge departe. Locotenente, alertaţi toate posturile de poliţie.
Faceţi baraje pe toate drumurile şi arestaţi pe oricine are o cicatrice pe obrazul stâng!
Curând, vom culege Laleaua Neagră!
- Canalie, nemernic! Fiu de... - Nu vorbeam cu tine, Voltaire!
Mă gândeam la La Mouche. Tu, Voltaire, eşti un flăcău pe cinste. Un adevărat leu!
Cum este?
Prost.
Poftim.
Să-i fie de bine!
N-am fost eu. Ci burta mea...
Şi acum ce facem? Mergem la Paris?
Ce zici?
Aşa însemnat cum sunteţi, nu puteţi rămâne aici.
Am câteva poliţe de plătit.
Cu mutra asta?
Păcat că nu aveţi una de schimb!
Brignolle, pregăteşte-te de plecare.
V-aţi venit în fire!
N-ai înţeles bine, Brignolle.
Am spus: "pregăteşte-te tu de plecare." Imediat!
Stai!
Permisul de trecere.
Dar ce s-a întâmplat?
- Lasă gura. - AN, poliţia!
Poftim.
Dumneavoastră,
coborâţi!
Să cobor? De ce să cobor?
- Sunteţi însemnat, coborâţi! - Dar, domnule...
- Lasă gura! - Cum? Gura mea...
- Poftim! E culmea! - leşi!
- O să mai auziţi de mine! - Taci. Hai, luaţi-l!
Julien!
Este minunat, nu te-ai schimbat.
Nici tu nu te-ai schimbat.
Hei, Brignolle, tu ce părere ai?
Nu-mi cred urechilor. Vă seamănă şi mai mult decât în poştalion.
Cum ţi se pare frăţiorul meu?
Ei? Frumos băiat!
Mulţumim! Este adevărat că eu, cu cicatricea asta...
Mi-a povestit?
Mi-a spus doar că eşti rănit şi că ai nevoie de mine.
Nu ştiu mai mult.
Deci ai venit din curiozitate!
Nu, nu, nu. Am venit pentru că eşti fratele meu.
Şi pentru că...
Şi pentru că ţii la mine, şmechere!
Spune drept!
Eşti la fel de ruşinos?
Eşti ca o călugăriţă, frate!
Brignolle, fă-ne o omletă!
M-am schimbat mult în patru ani.
Aşa este. Ai crescut. Eşti aproape cât mine.
- Aşa şi... - Şi?
Şi cred că mi-am învins...
- Pe cine ai învins, ce ai învins? - Ţi-au tăiat limba?
- Ce ţi-ai învins? - Timiditatea.
Aş fi vrut să fiu ca tine.
Cum, ambiţios?
- Nu te invidiam. - On, nu.
Dar te-am admirat mereu.
Ţi-am admirat puterea, curajul...
Generozitatea! On, Guillaume, cât vroiam să-ţi semăn!
Da.
Dacă semeni cu mine, mori de foame!
Aşa este.
- [i-e sete? - Da, mi-e sete.
- Pentru fraternitate! - Pentru libertate!
- Pentru egalitate! - Pentru dreptate!
Pentru cinste. Şi trăiască poporul!
- Şi tu? - Cum adică?
- Nu este posibil. - Avem acelaşi ideal?
Da. Şi aceeaşi omletă. Stai jos.
Tu, care te mândreşti atât cu blazonul, cu privilegiile tale...
Tu, care îmi admirai îndrăzneala şi puterea.
Eu îţi admiram în schimb, puritatea şi entuziasmul.
Astfel, fără a ne pune de acord,
am venit unul către celălalt. În seara asta ne întâlnim şi devenim unul!
- Popor, facă-se voia ta! - L-ai citit pe Rousseau?
"Contractul social" este una dintre cărţile mele de căpătâi.
Mă hrănesc cu Rousseau şi cu carne crudă. Mănâncă!
lată de ce ai ales să trăieşti aici, la moară.
- Întoarcerea la natură... - Nu.
Circumstanţele m-au obligat să mă refugiez aici.
Ce circumstanţe?
- Nişte circumstanţe supărătoare. - Ai auzit de Laleaua Neagră?
- De Laleaua Neagră? - Da.
Laleaua Neagră, care-i pedepseşte pe profitori
şi luptă împotriva tiraniei?
Ei bine, Julien, priveşte-mă bine. Te uii chiar la Laleaua Neagră!
Este ea! Mă rog, sunt eu.
Nu!
Ba da!
On, Guillaume! Eşti de două ori fratele meu!
Şi mi-eşti de două ori mai drag.
Guillaume de Saint Preux este Laleaua Neagră!
Înseamnă că eu sunt fratele Lalelei Negre!
Eu. Eu! Eu!
Dă-mi vinul ăsta de Roussillon.
Este ca tine, năvalnic, îmbătător!
Oh, Guillaume cel Negru, cavaler al Lalelei de Saint Preux!
Ce n-aş da să fiu eu în locul tău!
Dorinţa îţi este îndeplinită! Vei fi... Guillaume de Saint Preux pentru câteva zile.
Da, până când mi se vindecă rana.
Julien, sunt în primejdie de moarte. S-a pus un preţ pe capul meu.
Semnul ăsta de pe faţa mea mi-a fost făcut de Locotenent General de Poliţie,
La Mouche pe când atacam un nobil.
Mâine seară trebuie să particip la o reuniune politică importantă,
la marchizul de Vigogne. Trebuie, mă înţelegi!
Este absolut necesar să fiu văzut acolo.
Dacă nu m-aş duce, aş fi pierdut.
Dacă aş apărea, m-ar costa viaţa.
Vei merge tu în locul meu în seara asta.
Dar marchizul de Vigogne nu face parte din Partida Reginei!
Ba da!
Şi Laleaua Neagră se compromite cu tipul ăsta?
Ai să afli lucruri foarte interesante în casa lui Vigogne.
Intrigile de la curte.
Uneltirile ducelui d'Artois.
Poţi dejuca nenumărate comploturi
şi poţi obţine multe satisfacţii. Suntem amantul marchizei.
- Poftim? - Te plângi!
- Doar n-o să mă obligi să... - Nu este o obligaţie, ci o posibilitate.
Îţi aduc o femeie gata cucerită. N-ai decât să te bucuri de victoria mea.
Aşadar n-o iubeşti?
Ce bucurie poate fi mai mare pentru un tânăr decât să dăruiască ce iubeşte?
Guillaume! Tu eşti un libertin!
Eu sunt aşa. Am calităţi şi defecte, ca orice om!
Mă bizui pe tine! Nu mă dezamăgi!
Gândeşte-te la mine. Şi nu uita că este-n joc reputaţia noastră.
Îmi voi face datoria, până la capăt!
Ai reţinut tot ce ţi-am spus?
Ştiu lecţia pe de rost! Capitolul La Mouche, capitolul marchizul.
Capitolul cu marchiza este altceva.
- La mine, o să găseşti.. - Ştiu, ştiu, o să mă port ca tine.
Foarte bine. Nu fi prea stânjenit. Sper să-ţi placă casa mea.
Cât despre servitori...
Ah!
Voila Voltaire!
Nu spune nimic. Să vedem dacă mă va recunoaşte.
- Extraordinar. - Vocea pursângelui...
Mi-este ca un frate. Vezi? Are obiceiurile lui.
Nu, nu. Nu încerca să-l mângâi. Nu suportă decât mângâierile mele.
lată, îţi aduce calul tău! Este un animal de nădejde.
Dar, atenţie, se teme de clopote.
Iată-l!
Atunci, nu-mi mai rămâne decât să... Sunt un pic cam emoţionat.
- Nu. Fără efuziuni! Fii prudent. - Fereşte-te de tine însuţi!
Fără entuziasme excesive sau indignări necontrolate. Ei nu m-ar recunoaşte.
La drum!
- Cu bine, Guillaume. - Cu bine, Julien!
Voltaire!
la te uită ce caraghios! Un măgar pe un cal!
Este contele Guillaume!
Îl credeam un călăreţ mai bun.
Da, dar numai când încalecă pe marchiză!
Este un cal patriot!
S-o fi săturat să fie încălecat de nobilime. Se răzvrăteşte.
Bravo, căluţule!
Bietul tinerel! Faceţi ceva!
Să-şi spargă căpăţâna mai întâi şi mai vedem după aceea.
- On! - Nu! Caroline!
Se crede leu!
Ţine şi leagă-l bine.
Da.
V-aţi rupt ceva? Puteţi să vă ridicaţi?
Vă sunt recunoscător, domnişoară?
- Dar sângeraţi! - Nu, nu. Este doar o zgârietură.
Nu puteţi pleca în halul ăsta!
- Ba da! - Veniţi să vă curăţ genunchiul.
Să nu faceţi cangrenă! Sprijiniţi-vă de mine!
Eşti nebună! Mărită-te mai întâi, şi vedem după aia de el.
Spune-i părintelui ca o să vin şi eu imediat.
- O să întârziem şi cu masa! - Mai bine m-ai ajuta!
- Vă asigur că pot să merg şi singur! - Mai bine faceţi cum vă spune ea!
A trecut mult timp de când nobilimea franceză nu se mai poate ţine singură în picioare!
Lăsaţi-mă să-i reamintesc asta. Trăiască poporul!
Trăiască mireasa, domnule!
Aşezaţi-vă acolo. Lăsaţi-mă pe mine. Mai bine mergeţi să vă măritaţi.
Aşezaţi-vă acolo.
Faceţi ce va spune ea! Aşezaţi-vă acolo.
Tată, adu-mi apă caldă şi sare.
Apă caldă şi sare!
Arătaţi-mi genuchiul.
Vă doare?
Da, foarte mult. Văd cum vă pierdeţi timpul cu mine, într-o asemenea zi.
Domnişoara moare, doamna se naşte.
Vii, mica mea regină?
Bine c-ai venit. Dă-mi un ştergar curat.
Dac-o ţinem tot aşa, nu ne mai căsătorim noi astăzi!
lată.
Mulţumesc.
Tată, dă-i ceva de băut domnului de Saint Preux, un Aligotairre.
Un Aligotairre.
- lată! - Ce este?
- M-aţi recunoscut? - Cine nu-l cunoaşte pe contele Guillaume?
Cine credea că o să vină ziua când o să-i dau de băut un Aligotairre unui aristocrat!
Sunteţi norocos că aţi dat peste un soldat bătrân ca mine!
Soldaţii au milă de duşmanii răniţi. În sănătatea dvs!
Cine spune că eu vă sunt duşman?
Totul. Numele, titlul dvs, domnule.
Prietenii dvs, monseniore!
Vă petreceţi vremea cu clica marchizului Vigogne, care ne copleşeşte sub greutatea
impozitelor şi ne înfometează! Voi, nobilii, uneltiţi cu toţii
împotriva poporului. Ştiu ce spun, doar nu sunt...
legat la ochi.
Dacă vă doare, să-mi spuneţi.
Dimpotrivă, este foarte plăcut.
Când am fost rănit, în America, în 1880,
nu făceam atâtea mofturi! Am îndurat!
Am luptat cu Rochambeau, sub comanda lui Lafayette.
Lafayette şi cu mine, i-am eliberat pe americani de sub jugul englez!
Am răzbunat-o pe Ioana d'Arc, pentru numele lui Dumnezeu!
Veniţi odată? Părintele are o înmormântare după voi!
Haide, du-te şi spune-i că venim. Du-te şi spune-i să aibă răbdare.
- Vin imediat, regina mea. - Regina mea, regina mea!
Noi suntem republicani!
Cununa mea! Tineţi-mi-o puţin.
- Pot s-o fac şi singur! - Nu vă mişcaţi!
Da, nu vă mişcaţi. Aici ea comandă.
După mine, bineînţeles! Nu-i aşa, Caro?
Da, tată!
Caro, ce nume ciudat.
Caroline.
Da, dar noi îi spunem Caro. La masculin. Întotdeauna mi-am dorit un băiat.
Dar mama ei mi-a dăruit o fată, din spirit de contradicţie, pentru că aşa-s femeile!
A murit imediat după aceea. Tata şi văduv în acelaşi timp! Ce noroc!
Aşa că mi-am crescut fata ca pe-un flăcău. Mâini de fier, muşchi de oţel!
- Nu-i aşa, Caro? - Da, tată!
Ai vrut să-mi dai o fată! Şi uite!
Mulţumesc, doamnă! Mulţumesc, Caroline.
Bun, acum haidem la măritat. Este timpul să ne gândim la lucruri serioase!
Părintele spune că dacă nu venim în sală în cinci minute...
Venim, venim.
Domnule, ne rămâneţi dator. Trăiască poporul!
- Asta vroiam să spun şi eu, domnule - Exact asta!
Deci domnule, vă bucuraţi că mă vedeţi că plec?
Da, domnule.
- Vă urez s-o faceţi fericită. - Bizuiţi-vă pe mine.
- Adio, domnule conte! - Caroline, poţi să-mi spui pe numele mic.
Adio, Guillaume!
Să ne vedem cu bine!
Şi să nu mai cadeţi din nou!
Acum haideţi la nuntă! Încolonarea.
Şi cununa mea?
Ce cunună?
Cununa mea de lămâiţă?
- Eşti sigură că mi-ai dat-o mie? - Dar cui să i-o fi dat?
- Du-te şi caut-o! - Unde am pus-o?
Haide, haide! Pot să jur.
De parcă nu s-ar putea mărita şi fără cunună!
Domnule, nu ştiam ce este cu dvs!
- S-au întâmplat atâtea! - Ştiu, ştiu.
- Dar ce este cu costumul ăsta? - Este...
Frontin! A venit domnul!
Monseniore. Nu ştiam ce aţi păţit!
- S-au întâmplat atâtea! - Ştiu, ştiu.
- Şchiopătaţi, domnule conte? - Un fleac, am căzut de pe cal.
Mă bucur că v-aţi rănit la picior şi nu la obraz!
De ce la obraz? V-a spus cineva despre obrazul meu?
Da. De cel stâng! Cineva s-a lăudat că v-a însemnat cu sabia.
Cine?
La Mouche!
Şi-a adus zbirii aici. Au făcut percheziţie.
Au căutat peste tot. M-au aruncat la pământ.
Mi-au învineţit fundul. Este teribil.
Nici n-o să-l mai recunoaşteţi!
Eu... Bun. Sub ce pretext au făcut aceasta percheziţie?
Dacă v-aş spune. El pretinde că dvs sunteţi Laleaua Neagră!
- Nu se poate! - Ba da, domnule!
Tâmpitul! Frontin, înhamă caii şi pregăteşte-mi costumul!
- Care costum, domnule? - Care?
- Da. - Celălalt, ce întrebare!
- Ultimul livrat? - Evident!
Exact cum credeam.
Unde este costumul? Şi spune-le să înhame caii!
Domnul nu se simte bine?
Nu, dar veştile astea m-au contrariat, încât nu-mi mai găsesc camera!
Domnule!
De ce mă priveşti aşa? Grăbeşte-te! Grăbeşte-te!
Nu mulţumesc, nu am nevoie de nimeni.
De nimeni. Nici ca să mă îmbrac, şi nici ca să mă dezbrac.
Răule!
- Doamnă. - Nu!
- Dar... - Nu!
- Ba da... - Nu!
Ba da, doamnă. Eu vă iubesc!
Ei, bine, iubiţi-mă şi să-ncheiem discuţia!
- Aşadar, vă voi iubi în secret. - Şi în linişte.
Pot spera că într-o zi, voi putea spera...
Ce să speraţi?
O noapte cu dvs.
Vă voi pălmui, domnule!
Doamnă, ce bine vă închipuiţi acea noapte!
Vă mulţumesc că nu-mi subestimaţi talentele.
Spuneţi-mi, draga La Mouche...
Îmi permiteţi, marchiză?
Vă rog.
Ce mai aşteptăm? Să deschidem şedinţa!
Abia aştept să aflu ultimele intenţii ale contelui d'Artois!
- Şi eu! - Ei bine, vorbiţi cu el!
Putem începe, domnule? A venit toată lumea.
- Scuzaţi-mă. - Vă rog.
Dl Locotenent General de Poliţie mi-a spus că lipseşte
un om a cărui prezenţă aici este totodată necesară...
- Şi dorită. - Nu, domnule, nu.
Domnul de Saint Preux nu va veni.
Domnul conte de Guillaume de Saint Preux!
Ce?
Sosiţi la ţanc, dragul meu. Începeam să ne neliniştim de întârzierea dvs.
Iertaţi-mă. Am căzut de pe cal. Nimic grav.
Bine că n-aţi căzut pe obraz!
Pe stângul! Aveţi dreptate. S-ar fi iscat discuţii.
- Aţi aflat deja? - Da. Toată lumea ştie.
Şi ştiţi că atunci când aţi intrat, domnul La Mouche întreba de dvs?
Domnul La Mouche?
Domnul La Mouche care în acest moment visează că eu sunt Laleaua Neagră?
Care, a intrat în casa mea, mi-a îmbrâncit secretarul şi mi-a bruscat oamenii?
Exces de zel!
- Care se laudă că m-ar fi însemnat. - Exces de imaginaţie.
- Care mă calomniază în faţa tuturor. - Exces de exces!
Şi care mă ascultă chiar acum, păstrând o tăcere... prudentă.
- Exces de modestie! - Nu!
Exces de curtoazie! N-am vrut să-l întrerup pe domnul de Saint Preux.
Când insultaţi un om de onoare...
Domnule, un om... de onoare nu se lasă niciodată insultat.
- Domnule! - Domnule.
Mi-o veţi plăti, domnule!
Chiar acum, dacă doriţi!
- Haideţi, domnilor! - Guillaume, nu aici!
Vă interzic să-mi ucideţi prietenii în casa mea!
Nu spuneţi nimic, domnule? Faceţi ceva!
Vă veţi duela mai târziu. Sângele dvs aparţine regelui!
Pleacă, La Mouche!
Pleacă!
Iar dvs, domnule, V-o încredinţez pe soţia mea.
Ştiu că în mâinile dvs nu i se pot întâmpla decât lucruri plăcute.
Luaţi loc, domnilor. Am plăcerea să vă citesc
mesajul Alteţei Sale Regale, contele d'Artois.
De ce nu mi-ai dat niciun semn de viaţă?
- Am fost foarte neliniştită! - Vroiam să fiu singur.
- Cu cine? - Cu mine!
Şi eu vroiam să fiu singură, cu dumneata.
- Spune-mi măcar că mă iubeşti. - Linişte!
Veşti bune, domnilor. Versaille-ul s-a hotărât,
în sfârşit, să acţioneze şi să o termine cu Starea a Treia.
Dacă Dumnezeu este cu noi, şi El este cu noi dintotdeauna,
între 11 iulie, cel mai devreme, şi 14 iulie, cel mai târziu,
Adunarea Generală va fi dizolvată,
regele va fi repus în drepturile sale,
iar poporul va fi suprimat, prin decret!
Toţi nespălaţii vor fi ucişi!
li vom trece prin tăişul sabiei!
- Trăiască regina! - Trăiască regina!
Să trecem acum la ceea ce ne macină
în momentul de faţă.
Vino cu mine în salonaşul roşu. Vom sta mai liniştiţi.
Nu, stau foarte bine aici.
Chiar acum o armată de mercenari, condusă de prinţul de Grasillac,
se îndreaptă spre Paris pentru a ucide Revoluţia din faşă.
- Foarte bine! - Foarte bine, da!
Vom avea privilegiul de a-l primi şi găzdui pe prinţul de Grasillac
care, venind din sud,
în fruntea neînfricatelor sale trupe, se va opri câteva ore
în oraşul nostru. Da, domnilor, înainte de a se abate asupra capitalei!
Nemernicul meu adorat!
Mă scuzaţi. Rana.
O scuzăm.
Dar dacă nu vă simţiţi bine. Doamnă!
Conduceţi-l pe domnul de Saint Preux în salonaşul roşu.
Nu este nevoie. Durerea mi-a trecut.
Aşadar, poimâine, domnul De Grasillac va fi oaspetele nostru. Noi trebuie să-i asigurăm
siguranţă sa, ca şi pe cea a întregului regiment.
Mă ascultaţi,
dle Locotenent General de Poliţie?
Asta este pentru dvs o ocazie
frumoasă de a elimina suspecţii
şi de ce nu, de a termina cu Laleaua Neagră.
Aveţi încredere în mine, domnule. Vom cerceta întreaga regiune.
Cât despre Laleaua Neagră, îi voi smulge ultimele petale. Este o metaforă.
- Domnule baron. - Poftim?
- Pentru dvs. - Bine.
Ce este? Îmi permiteţi?
De altfel, de câteva zile, Laleaua Neagră a dispărut din...
Cum! Cine-şi permite!
Cine oare?
- Vino! - Nu.
Vino, iubitul meu!
Lombard, la drum. Ne întoarcem.
Lombard! Unde te duci? Ai înnebunit?
Întoarce-te imediat!
Lombard!
Stai! Poliţia!
Unde suntem, tâmpitule? Unde mă duci?
Spre vârful sabiei mele, şi ai să ajungi imediat!
Laleaua Neagră!
În gardă, domnule La Mouche!
Ah!
Ridică-ţi capul!
Capul sus, am spus!
La dreapta. Întindeţi-mi obrazul!
Nu acesta. Stângul.
On!
Acum suntem chit. Mulţumesc.
Dă-i bice, birjar!
Du-ţi stăpânul drept în pat!
Adio, la Mouche! Usucă-te bine!
Stai!
Opreşte!
Poliţia!
Aşa mi-ai scăpat adineauri?
Tu, ăla dinăuntru!
El este!
Chemaţi garda, l-am prins pe omul însemnat!
Ce-i balamucul ăsta? la poziţia de drepţi!
Astea sunt ordinele. Aveţi o rană? Da sau nu?
Eu am dat ordinele astea. Eu sunt Locotenentul General
Al vostru Locotenent General de Poliţie!
Iar eu sunt Cardinalul de Rohan. Luaţi-l!
Vă repet că eu sunt al vostru Locotenentul General de Poliţie la Mouche!
Asta o să-i spui lui. Vino!
Te sfărâm, te distrug!
Dacă mă mai strângi aşa, îţi trag un picior undeva, însemnatule!
Hai, hai!
Ocupă-te de Voltaire. Ai venit deja?
Guillaume, abia aşteptam să te văd. Şchiopătezi?
N-am nimic. S-a întâmplat ceva teribil!
- Am fost demascaţi? - Nu, totul a fost perfect.
Nu puteai să spui aşa de la început?
Acum, pot să răsuflu uşurat!
Mi-am plătit datoria. L-am însemnat şi eu pe la Mouche!
Povesteşte-mi. Cum este marchiza? Fermecătoare, nu-i aşa?
- Ei bine, marchiza... - Pe mine mă interesează, şmecheră!
Cum ţi s-a părut salonaşul roşu? Ţi l-a arătat, nu-i aşa?
Te-a primit după cum merit?
Dacă-ţi închipui că-mi ardea de aşa ceva, după tot ce-am auzit!
Adunarea Naţională va fi desfiinţată, iar Starea a Treia şi prietenii noştri, masacraţi.
O armată de mercenari condusă de prinţul Grasillac urcă spre Paris.
-Nu! - Ba da!
Va poposi aici! Trebuie să-i împiedicam pe asasinii ăştia să-şi comită crimele.
Guillaume, nu te mai părăsesc. Ce vrei să faci?
- Mai întâi, să arunc podul în aer. - Bravo!
- Şi apoi? - Îl suprim pe printul de Grasillac.
Minunat. Şi apoi?
Apoi, fără căpetenie,
nu-mi va rămâne decât să împrăştii trupele.
O nimica toată!
Guillaume! Ce simplu este totul cu tine!
Cu câtă luciditate, cu cât sânge rece domini tu situaţia!
Nu-i aşa?
Spune-mi, Julien.
Mă crezi tâmpit?
Serios.
Mă vezi pe mine dinamitând un pod pentru a întârzia atacul regimentului?
Doar nu-ţi închipui c-o să-mi pierd vremea cu prostiile astea!
Guillaume, nu te înţeleg.
Pentru că te orbeşte tinereţea.
Puţin îmi pasă de popor!
Puţin îmi pasă de rege!
Puţin îmi pasă de Starea a Treia, ca şi de a Patra!
Versailles, Curtea, poporul, regina, clerul,
sunt toate în acelaşi sac.
Şi sacul, în mare!
Eu, unul, trăiesc pentru mine. Eu sunt un înţelept!
- Dar ieri seară, Guillaume... - Ieri seară aveam nevoie de tine.
Exaltarea ta m-a amuzat. Am intrat în jocul tău ca să mă joc.
Mi-ai salvat faţa, ca să zic aşa. Mulţumesc. Poţi să te întorci.
Dar când vorbeai de libertate?
De libertate? Libertatea este un os aruncat poporului ca să-şi rupă dinţii!
Dar, nu este adevărat!
Spune-mi că nu-i adevărat!
Nu gândeşti ce spui!
Vrei să mă încerci? Tu ai făcut tot ce se spune atunci când îi atacai pe nobili.
Nu o făceam pentru popor, ci pentru mine!
Dar poporul crede în tine! Nu-l poţi dezamăgi!
Poporul crede şi în Dumnezeu! Şi cu ce mă ajută pe mine asta?
- Şi legenda ta? - Cleveteli de muieri.
Impostorul! Impostor mizerabil!
Te dispreţuiesc, te urăsc!
Exagerat ca-ntodeauna!
Linişteşte-te, şi nu-mi mai sparge urechile cu zbieretele tale!
Ei bine, nu, nu şi nu!
Vrei sau nu, tu eşti un erou! Mă auzi, un erou!
Aşa cum îţi spuneam, tu mă crezi tâmpit?
Şi vei rămâne un erou, chiar dacă tu nu vrei!
Mi-ai dat locul tău, ei bine, am să-l păstrez.
Îţi voi salva legenda, Guillaume!
Vei arunca podul în aer, îl vei ucide pe prinţul de Grasillac,
Trăiască naţiunea!
Tâmpitul ăsta!
Este în stare să moară pentru o lalea.
- Domnule? - Da.
- Vă caută o tânără persoană. - Da?
- Să o conduc înăuntru? - Nu vezi că am treabă?
Nu o primiţi? lată ceva nou!
Sunt un alt om, Lisette! Mă auzi? Un alt om!
- Îl preferam pe celălalt. - Eu am şi alte ambiţii decât...
Tinerele persoane! S-a terminat cu tinerele persoane! S-a terminat! S-a terminat!
Trandafirii ăştia frumoşi pe care-i culesesem pentru dvs!
Îmi cer scuze. Ai dreptate. În plus, nu este demn de mine.
Răul nu este atât de mare. O să culeg alţii.
Nu, Lisette.
Fără trandafiri, şi fără tinere persoane.
On!
Veţi face o excepţie pentru mine?
- Caro! - Da!
Nu puteai să spui de la început!
Caro.
Lasă-ne singuri!
V-am adus mănuşile.
Nu trebuia să faci atâta drum...
Ce vă face calul?
S-a refăcut complet. Mulţumesc.
V-a dat jos la momentul potrivit.
Da. Vă datorez fericirea mea.
Sunt fericit să vă ştiu fericită!
Dar sunt foarte fericită!
- Nu m-am măritat. - Nu te-ai măritat?
Sunt la fel cum m-aţi lăsat.
On!
- Sunteţi dezamăgit? - Nu, dar...
Un pic surprins.
După plecarea dvs, ne-am certat, viitorul meu soţ şi cu mine...
din cauza...
Din cauza cununiei mele din flori de lămâiţă.
Din cauza cununiei?
Din flori de lămâiţă.
-o dădusem când vă îngrijeam şi nu mai ştia unde a pus-o!
Susţinea chiar că nu i-am dat-o lui niciodată!
- Nu se poate! - Eram furioasă!
Ştiţi cum se întâmplă, vocea se ridică,
un cuvânt mai blând trage după sine un altul mai aspru, până se ajunge la jigniri.
Pe scurt, ne-am despărţit! Am amânat nunta!
Seara m-am trezit singură în pat.
Cât loc! Ce uşurare!
Şi toate astea datorită dvs! Vă mulţumesc!
Datorită mie, este mult spus!
A doua zi, când m-am trezit, mi-am amintit.
Cununa aia care mi-ar fi putut fi fatală...
Ei bine?
Daţi-vă la o parte. Întoarceţi-vă!
Nu Sfântul Duh a adus-o aici, nu?
Bine.
Faceţi ca mine, zâmbiţi! Fericită încurcătură!
- Mă gândesc la bietul băiat! - La Jean-Pierre?
Nu am fost niciodată aşa de buni prieteni!
Da, dar cred că mă urăşte.
El nu ştie nimic. Continua să-mi caute cununa.
Pentru onoare. Are toată viaţa înainte ca să o găsească.
Aţi spus tatălui dvs povestea cununiei?
On!
Dacă ar şti-o, aţi fi un om mort!
Dacă m-ar şti aici, în bârlogul unui susţinător al despotismului.
- Eh? - Da!
Ştiindu-i firea, cred că v-ar ucide.
Ar greşi! Pentru că nu-i sunt nici pe departe duşman!
Şi eu aspir la libertate!
On, nu! Râdeţi de mine?
Pentru voi, aristocraţii, libertatea face parte dintre privilegiile voastre.
Într-o zi, te vei căi ca nu m-ai cunoscut! Da! Nu m-ai cunoscut!
Nu pot să-ţi spun acum nimic mai mult. Dar vezi sabia asta, Caro, este loială!
, Da, loială! Întâmplă-se ce s-o întâmpla!
Priveşte-mă bine, Caro. Te provoc să ghiceşti cine sunt.
Ei bine, eu sunt...
Un neîndemânatic!
Un avertisment! Nu trebuie să spun nimic. Consideră că ăsta este secretul dumitale.
Î-l pun deoparte pentru mai târziu.
la te uita!
Îţi voi da o dovadă de bună credinţa.
Am înţeles că tatăl dumitale conduce în provincie o acţiune clandestină.
Dacă este adevărat, îi dau un sfat. Să aibă grijă.
Marchizul este hotărât să dea un exemplu. Percheziţii, raiduri, capcane, etc.
Vă dau şi eu un sfat.
Curând, Revoluţia va triumfa. Va porni vânătoarea de nobili.
Şi ziua când vă veţi putea refugia la noi.
Dreptul de azil va fi ultimul dvs privilegiu.
Aşa, suntem chit.
Nu-mi va trebui, dar vă mulţumesc.
Şi eu pentru amabilitatea dvs.
Astăzi suntem generoşi amândoi, Caro!
Ce înseamnă asta? Un schimb de alianţe?
Aş vrea să ajungeţi pe drumuri, ruinat, părăsit de toţi!
Doar ca să vă pot primi la mine, şi să vorbim liberi, de la egal la egal.
Cum faci acum?
Dacă v-aş spune tot ce am pe suflet, aţi cădea jos!
Şi dumneata ai fi acolo să mă ridici de jos, în rochie de mireasă.
Caro.
Da, Guillaume?
- Caro. - Da, Guillaume.
- Guillaume. - Da, Caro.
Ei bine, ai văzut, ne-am spus tot ce aveam pe suflet.
Plângi?
Eu? Niciodată. Tata nu m-a învăţat ce sunt lacrimile.
Nu ştiu ce este o armă.
Pentru o femeie, este un mijloc de apărare.
Eu prefer sabia. Este mai sigur!
Împotriva unui bărbat, o femeie, chiar şi cu o sabie, e vulnerabilă!
Serios?
Primul care-l atinge pe celălalt în inimă, are dreptul la un dar.
Câtă siguranţă!
Vorbeşti de parcă ai fi sigură că vei câştiga!
Dacă vă ofer eu un cadou sau dacă primesc unul, este acelaşi lucru!
În gardă, domnule de Saint Preux!
Este cam mult timp de când n-aţi mai pus mâna pe sabie.
N-o să-mi ia mult să te ating pe tine!
Vedeţi!
Prea scurtă!
Prea lungă!
Atenţie, în gardă!
V-am atins!
- Ai nişte lovituri grozave! - Este o lovitură secretă din familie!
Pe care o ştim de la un strămoş, un muschetar, pe nume Portos.
Tine, o să ţi-o arăt şi ţie!
Atacă-mă!
Atins!
Este rândul dumitale. Atenţie, te atac!
- Atins! - Minunat!
Avem dreptul la câte un dar!
- Pot să-l iau pe al meu? - la tot ce pofteşti.
Acum îl iau eu pe al meu.
Bine!
- Aşadar? Ce este? - Cred că revoluţia a început.
Nu tocmai!
Lasă-mă să trec!
Dacă vă spun că nu este nimeni!
Uite!
Caro! Tu aici.
Ce cauţi tu aici, în plin feudalism. Eram sigur!
Aşadar, în timp ce eu eram la şedinţa secretă a comitetului,
tu profitai ca să trădezi Starea a Treia! Tu, Plantin!
- Dar n-am trădat pe nimeni! - Pe cuvânt de onoare!
- Taci, corupătorule! - Dar, domnule...!
- Canalie, vierme! - Vreau să-ţi văd hoitul imediat!
Haide, cât mai este cald! Dumnezeu este grăbit!
Numai o clipă, Doamne. Vine imediat.
Nu, tată!
- Tu o să primeşti o chelfăneală! - Hai, domnule, în gardă!
Dar asta este lovitura mea.
Este lovitura mea secretă! Mi-a furat lovitura!
- De unde ai învăţat lovitura mea? - Eu i-am arătat-o.
- Eşti nebună! - Este o moştenire de familie!
Şi va rămâne în familie! Eu şi Guillaume, ne iubim! Trăiască libertatea!
Cum?
Da, domnule Plantin.
Niciodată! Peste cadavrul meu! Îţi interzic să-l iubeşti! Tu mă auzi, îţi interzic!
- Iubirea nu este la comandă! - Poftim?
Dacă este aşa, te măriţi cu Jean-Pierre, imediat!
Se mărita cu cine vrea ea. Ne naştem liberi şi egali în faţa iubirii, domnule.
Gata cu prejudecăţile sociale! S-a dus vremea lui Ludovic XIV!
Asupriţi pe altcineva! S-a dus vremea despoţilor!
Ne-am emancipat!
Da!
Măi, să fie! Ce-mi aud urechile!
Asta este! Nobilii ăştia ne iau totul!
Fetele, loviturile secrete, şi mai nou, până şi ideile.
Beţi.
- Veniţi-vă în fire. - Nu mă păcăleşti tu pe mine, tinere!
Îţi cunosc eu intrigile şi ataşamentul faţă de Versailles!
O întrebare, domnule Plantin.
Dacă ar trece pe aici o armată de mercenari spre Paris, să distrugă Adunarea Naţională,
dumneavoastră ce aţi face?
Ce aş face eu?
- Da, ca s-o opriţi! - Aş face... Aş face...
Aş face ce am făcut întotdeauna, în Războiul de Şapte Ani şi în America.
- Aş arunca în aer podul! - Şi prinţul?
- Prinţul? Care print? - Care comandă regimentul!
Ei bine,el...el...
Aş încerca... Şi dacă este nevoie...
Ei bine, domnule Plantin!
Peste câteva ore, acest regiment va fi încartiruit aici.
Nu se poate! Nu este adevărat!
- Am primit lovitura dvs secretă. - Vă dau şi eu o veste tot atât de secretă.
Suntem chit.
Este o cursă sau o capcană?
Este o mâna întinsă.
Nu, nu încă.
Nu vă ajunge mâna lui Caro?
Mi-o daţi?
Nu v-o dau eu. Aţi luat-o singur!
Da! Dar...
Este o amintire de familie?
Da, este o amintire de familie.
Nu. Cealaltă îţi venea mai bine.
Şi deci când soseşte regimentul ăla?
Va dormi aici la noapte.
Bine, podul o să sară în aer. Nu-i aşa Caro?
Da, tată!
- Cu ce îl aruncaţi în aer? - Cu praf de puşcă!
- De unde o să-l luaţi? - De unde o să-l găsesc!
Şi unde o să-l găsiţi?
Acolo de unde o să-l iau!
TRĂIASCĂ PRINŢUL DE GRASILLAC
- Fermecătoare primire! - Şi eu nu suport roşiile.
Domnul prinţ Alexandre de Grasillac de Morvan Lebro!
Domnule, este o mare bucurie
şi o mare onoare, să primesc aici, în orăşelul nostru
un prinţ eminent în care regatul îşi pune toate speranţele şi încrederea!
Aveţi un orăşel foarte primitor!
Am gustat manifestările de simpatie al căror obiect am fost.
Simpatie a cărei mostră iat-o aici!
Este o roşie, fruct al neglijenţei dvs,
neglijenţă care m-ar fi putut costa viaţa. Nu vi s-a cerut să-mi asiguraţi paza?
Am vegheat personal! Chiar azi dimineaţă am spânzurat cu mâna mea zece revoltaţi
care garnisesc piaţa mare. Trebuie să-i fi remarcat, domnule!
Este prima dată când un oraş este decorat cu spânzuraţii de peste zi!
Bineînţeles că nu este un lucru întâlnit prea des.
Totuşi, va trebui s-o informez pe Majestatea Sa, Regina,
de starea de anarhie care domneşte în provincia dvs.
Dar, domnule, eu nu mai am Locotenent General de Poliţie!
- A dispărut! - Ce tot spuneţi acolo, domnule Intendent?
Da, da. Poate că a fost ucis. El primise, chiar aici, ultima oară când l-am văzut,
o lalea neagră de la Laleaua Neagră. Semn de rău augur.
- Credeţi în Laleaua Neagră? - Sunt forţat să cred.
Laleaua Neagră e o legendă. Canaliile comit crime ce sunt puse pe seama lui.
Laleaua Neagră este Roşia Roşie!
Dragă!
Puneţi o dorinţă.
Gata.
Cred că vei fi mulţumit.
Aţi auzit ce ieşire a avut? Ce mofturi!
Riscaţi să vă pierdeţi funcţia de intendent pentru câteva kilograme de roşii!
Foarte frumoase, de altfel!
Vino cu mine, draga mea prietenă.
Prinţul trebuie să uite de aceste neplăceri.
Desigur, dacă nu-l deranjează pe domnul de Saint Preux.
- Vă rog... - Mulţumesc, domnule.
Vino.
Monseniore, îngăduiţi-mi să v-o prezint pe marchiză.
Răule. Nu mi-ai vorbit toată seara!
- N-ai nimic să-mi spui? - Ba da.
Cred că sunteţi fermecătoare-n pat.
De parcă n-ai şti!
Sunteţi adorabilă, copila mea!
Domnul baron La Mouche!
De unde veniţi, dle Locotenent General de Poliţie?
De la închisoare, domnule Intendent.
De la închisoare? Cum adică de la închisoare?
Da, acolo m-au azvârlit subordonaţii mei mărginiţi, dar disciplinaţi!
Ce tăietură frumoasă! Cine v-a făcut-o? Laleaua Neagră?
Laleaua Neagră nu s-ar atingă de mine. Am fost atacat de vreo 20 de bandiţi,
pe care i-am pus pe fugă după o luptă pe care modestia mea mă împiedică să v-o povestesc,
dar pe care o puteţi citi pe faţa mea.
Şi în tot acest timp, domnule...
În tot acest timp, noi primim roşii!
Da, roşii! Dvs nu ştiţi nimic, domnule?
Roşii? Sigur că ştiu, monseniore! Poliţiştii mei sunt bine antrenaţi.
Am respins revoltaţii cu lovituri de baionetă. Şeful lor este mort, domneşte ordinea.
Am organizat mai multe patrule şi un serviciu de ştafete.
Eu veghez, monseniore, eu veghez.
Vegheaţi...
Dragul meu!
Adio, madame. Adio!
- Plecaţi, deja? - Nu plec, vă părăsesc pentru totdeauna.
- Pentru totdeauna? - Da, creatură perfidă şi trădătoare!
Spectacolul din seara asta mi-a provocat scârbă.
V-aţi purtat cu soldăţoiul ăla tot aşa cum vă purtaţi cu mine!
Acelaşi zâmbet, aceleaşi complimente.
— Gelos! Sunteţi gelos! Îţi mulţumesc, Doamne, el este gelos!
Da, doamnă! M-aţi făcut foarte gelos. Mă gândeam să vin diseară în salonaşul roşu.
Şi ce vă împiedică?
- Femeie dezmăţată! - Da, domnule!
- Creatură slabă şi dezamăgitoare! - Da, domnule!
- Te aştept imediat în salonaşul roşu. - Vin imediat, iubitul meu! Vin imediat!
Şi mă bucur că te-am cunoscut, în sfârşit!
- Daţi-i biletul ăsta prinţului de Grasillac. - Da.
Şi aduceţi-mi sabia, vă rog.
Pentru mine? Mulţumesc.
Îmi permiteţi?
După unele evaluări, sunt cu 200.000 mai mulţi locuitori decât ar trebui la Paris.
- Cu 300.000. - Cu 200.000!
Nu, cu 300.000! Iar dacă restul nu ni se vor supune
orbeşte, va fi suficient să-i trecem prin ascuţişul sabiei.
Dumneavoastră. Nu, mulţumesc.
Salonaşul roşu, te rog? Mulţumesc.
Mulţumesc.
Vă mulţumesc.
Vă mulţumesc anticipat.
Vă mulţumesc pentru cererea dvs galantă.
Îmi plac femeile care ştiu ce vor.
Pentru un militar este plăcut să vă creadă o fortăreaţă care este asaltată
şi care nu vrea altceva decât să se predea!
Dar de fapt eu sunt cel care capitulez!
M-aţi cucerit fără rezistenţă!
- Am sosit la timp! - Cum îndrăzniţi, domnule?
Cine v-a îngăduit să intraţi, domnule?
Aştept scuzele dvs, domnule. Şi repede!
Care scuze? Pentru ce scuze? Cu ce drept doriţi scuze?
Cu ce drept? Eu nu aş avea mojicia de a răspunde acestei întrebări jignitoare, dle.
- Înţelegeţi-mă fără cuvinte! - Jocul de-a mimul se joacă când trebuie.
Am venit aici ca să ajung ceea ce dvs vă lăudaţi a fi.
O calomniaţi pe doamnă, domnule!
Şi nu am să vă permit!
Asta pentru că sunteţi un neruşinat! În gardă, domnule!
Nu! Nu aici!
Nu vă omorâţi aici! O să spargeţi tot!
Duceţi-vă să vă bateţi afară!
- Saint Preux. - Grasillac Morvan Lebro.
- Încântat. - Şi eu la fel.
Mandarinul meu!
Vasul meu chinezesc!
Dar ce fac ăia?
Nu vedeţi că se duelează!
Pentru ce motiv?
Domnilor, domnilor, fără violenţă la mine în casă!
Domnule de Saint Preux, vă somez să opriţi lupta!
Monseniore, monseniore!
Lasă-mă în pace! E o chestiune de onoare!
Nu are nicio legătură cu dvs!
Am făcut tot ce am putut. Eu sunt acoperit.
Unde este prinţul?
Nu este momentul să-l deranjaţi.
Am un comunicat important pentru dumnealui!
Duceţi-vă la el!
- Monseniore? - Ce face ăsta aici, tipul ăla de colo?
- Monseniore! - După ce am să termin cu nemernicul ăsta!
- Ni s-a furat o căruţă cu praf de puşcă. - O căruţă cu praf de puşcă?
S-a evaporat complet, monseniore.
Este destul cât să vă arunce în aer poate tot castelul!
Castelul meu cu mine înăuntru? Nu am să permit aşa ceva!
Trebuie să facem ceva!
Suntem în pericol de moarte.
Nu vă îngrijoraţi. Am pus santinele peste tot.
Castelul este bine păzit. Nu avem de ce să ne temem.
În ceea ce-i priveşte pe hoţi, probabil vor da peste una dintre patrulele noastre.
Da, dar Laleaua Neagră este cel care a pus la cale lovitura. Sunt sigur de asta.
Şi cu Laleaua Neagră, până acum, nu prea aţi avut parte de prea mult noroc, La Mouche!
Laleaua Neagră nu există. Nu-l puneţi pe domnul La Mouche pe o pistă falsă.
Laleaua Neagră, ha, ha! Laleaua Neagră, ha, ha!
Un pic de atenţie, ha, ha!
Laleaua Neagră în buzunarul meu!
Domnule Locotenent General! Ce s-a întâmplat?
Santinele postate pe podul St Pierre: au fost atacate şi azvârlite în apă!
Patrula le-a descoperit cadavrele mai jos. Pe podul St Pierre.
Oamenii ăia încurcau pe cineva care, voia să arunce podul în aer!
- Cu praful meu de puşcă? - Este foarte posibil.
Laleaua Neagră. Nu poate să fie decât Laleaua Neagră.
Aduceţi-mi calul, imediat! la oamenii şi treceţi pădurea prin sită.
Eu voi cerceta podul, şi poate că voi culege Laleaua Neagră. Domnilor!
Bine.
Ţine aici!
Şi-acum, între noi doi, Domnule de Saint Preux!
Dle de Saint Preux? Unde este dl de Saint Preux?
Dle de Saint Preux? Dle de Saint Preux?
Haideţi, haideţi! Mai repede!
Haideţi! La treabă! Puneţi praful de puşcă!
Încetişor. Încetişor!
Încetişor! Doar este praf de puşcă. Explodează!
Haideţi.
Opriţi-vă. Faceţi linişte!
Tăcere.
Alarmă! Un călăreţ!
- Caro? - Sunt aici!
- Repede, Caro! - Ce s-a întâmplat? L-ai omorât pe print?
Nu, dar de ce vorbeşti în şoaptă?
- Din cauza călăreţului! - Care călăreţ?
Pardon! Dumneata erai! Ce proastă pot să fiu!
Papa, este Guillaume de Saint Preux!
Şi ce dracu' caută aici aristocratul ăsta? Să ne spioneze, aşa?
La Mouche soseşte ca să cerceteze podul ca să nu vă ia prin surprindere!
Bine, acuma ştim. Nu mai este o surpriză. Şi-apoi cine ştie dacă este adevărat?
- Văd că domneşte încrederea! - Aşteptaţi!
- Aud tropot de copite! - Haide, fugiţi! Fugiţi!
Cum adică, fugiţi! Doar n-am făcut treaba asta degeaba!
Poate că vom sări în aer şi noi odată cu podul, dar măcar podul va sări în aer!
- Va sări în aer, bineînţeles. Filez!
- Fugiţi! Fugiţi! Rămân eu cu Guillaume. - Nu. Tu,tu...
Bine, plecăm. Ne vedem la răspântia St Blaise!
- Da, de acord! - Da, da!
Am început-o bine, noi doi.
Atenţie!
Urmaţi-mă!
Bravo! lată un lucru bine făcut!
Soldaţi, sunt mulţumit de voi!
Spune-mi, pe prinţul vostru când îl îngroapă?
După ce-l omor!
Cu ciomăgeala promisă, cum a rămas?
Vroiam s-o fac, dar am aflat că La Mouche vine să vă aresteze. Aşa că nu m-am grăbit.
De acord. Şi acum?
Acum pesemne că s-a sfârşit balul la castel.
Bine, şi atunci?
- Atunci prinţul se va întoarce în tabăra sa. - Şi atunci?
Şi atunci vă lipseşte imaginaţia, domnul Plantin! Haide, urmaţi-mă!
Ce se petrece aici?
Uite acolo.
Dă-te jos. Du-te să vezi ce este!
De ce v-aţi oprit?
- Este un bărbat. - Ce, un bărbat?
- În mijlocul drumului. - Şi ce, nu poţi să treci peste el?
Dar este o femeie.
Mai durează mult?
Dar tu ce faci acolo, îmi ţii vizitiul în braţe?
Caro, pistolul!
Tine.
De data asta, v-am prins.
Domnule de Saint Preux. Ce faceţi aici, în caleaşca mea?
- Nu vedeţi că eu vă răpesc? - Vă interzic! De exemplu...
Nu! Mie nu-mi place când cineva
- se urcă în caleaşca mea. - Linişte, sau trag.
Bine, am tăcut, dar o să vă coste!
Am ajuns!
Haideţi! Coboară toată lumea!
- Ai cheia? - Uite-o aici.
Şefule, aduceţi aristocratul.
Aici, este locul ideal. Avem tot ce ne trebuie ca să-i facem un sicriu pe măsură!
Un atelier de tâmplărie. Ce să fac eu într-un atelier de tâmplărie? Este indecent.
Pe aici.
Vă rog, domnule. După dumneavoastră.
Vă interzic să fiţi politicos!
luda!
Sinistru! O adevărată capcană!
Da, este adevărat!
Chiar este o capcană?
Nu, nu-i o capcană.
Nu vă luăm prin surprindere. Vă condamnăm la moarte.
Mâine dimineaţă, n-o să vă mai gândiţi la asta!
Poporul îşi asasinează prinţii. Ce vremuri!
Aşa este! S-a întors lumea pe dos!
Dar, ca să glumim un pic.
N-o să vă ţinem aici toată viaţa. Cum v-ar plăcea să muriţi?
- Alegeţi-vă singur moartea. - Asta-i o glumă?
Nu, domnule. N-am să vă fiu complice la asasinarea propriei mele persoane!
- Insist. - V-aş rămâne dator!
Ei hai, chiar nu putem face nimic pentru a vă fi pe plac?
Ba da. Mă frământă o chestie.
Ce a fost cu comedia asta pe care mi-aţi înscenat-o acasă la marchiză?
Am avut o explicaţie cu dânsa. Biletul era de la dumneata!
- Un pretext ca să vă ucid! - Să mă ucideţi?
Pentru care motiv? Doar dvs nici nu mă cunoaşteţi.
Pentru a scoate din joc regimentul dumitale.
O armată fără şef este ca o noapte fără lună!
Şi pentru asta aţi scornit toată această încurcătură imbecilă?
Voiam să vă ucid fără ca să se impute acesta execuţie vreunui motiv politic.
- Să vă ucid fără să fiu demascat. - Demascat?
Da, acum pot Să vă spun. Nu veţi mai putea să fiţi indiscret!
Sunt... Nu.
Am să-i spun ei mai întâi!
Guillaume, Guillaume! Este minunat!
Papa! Papa!
Ei bine, da, domnilor, eu sunt Laleaua Neagră.
Ce? Este... Laleaua... Generale!
Laleaua Neagră? Dar asta schimbă totul!
Prinţul de Grasillac de Morvan Lebro, asasinat de Laleaua Neagră.
Dar noi scriem aici o pagină de istorie! Gloria mea este asigurată!
Domnilor, să bem pentru Laleaua Neagră şi pentru ultima sa victimă!
Aleluia! Îmi voi aminti mult timp de ultima mea zi de viaţă!
Pentru viaţă! Pentru moarte!
Hapciu!
Cine-i acolo?
Baronul La Mouche, Locotenent General al Poliţiei.
Şefule, ce s-a întâmplat?
Exact ceea ce prevăzusem. Au aruncat podul în aer.
Ei bine, ce mai aşteptaţi? Daţi-mi un cal, o uniformă, o sabie!
Să mergem la ofiţerul vostru, şi repede!
Ei, nu, nici aşa de repede!
Voi, cei de acolo, descălecaţi!
Haideţi! Haideţi! Iute, iute! Tu, dă-mi pantalonii tăi!
Haide, cizmele! lată.
Pentru ultima mea dimineaţă!
Şi acum, gata cu băutura.
Mors ultima raţio!
Am trăit mai mult decât se cădea.
Adio, viaţa! Adio, iubire!
Adio, Plantin!
Adio, bunul meu print!
- Dar unde vă duceţi acolo? - La supliciu!
Vreau să mor ca Maria Stuart. Mi-am adus singur butucul!
Să nu uiţi să îţi iei securea!
Nu sunt în stare! Nu sunt în stare!
Mă auzi, nu sunt în stare!
Nu pot să-ţi fac aşa ceva, taman ţie!
Lui, să-i facem asta? Nu, nici vorbă!
- Vreau să mor! - Nu!
Fii înţelegător. Ia-ţi securea.
Nu! Fără nicio secure, acolo!
- Plantin? - Generale?
Micul şi sărmanul meu Plantinet!
Ce ţi s-a întâmplat? Ei, te simţi mai bine, beţivane?
- Da, generale! - Hai, valea!
La eşafod, Maria Stuart!
Nu, cred că există o altă cale de a-l salva.
Să-l salvăm?
Îmi veţi semna această procura pe numele lui Plantin.
Gra-si-llac! Şi ce am semnat, Lalea Neagră?
- Graţierea ta, imbecilule! - Graţierea mea imbecilă?
- Închide-l înăuntru, Plantin! - Înainte!
- Haide şi închide-mă, micul meu Plantinet! - Fără familiarisme, aristocratule!
Plantin? Să-i iei pălăria şi pelerina.
- Pălăria şi pelerina. - Am înţeles, generale!
Privii, caleaşca prinţului de Grasillac!
Prezentaţi, arm!
Prinţul de Grasillac! Repede, adunarea!
Pe cai! Pe cai! Pe cal!
Drepţi! Prezentaţi arm!
Prezentaţi, arm!
Unde-i ofiţerul de serviciu?
- Eu sunt, domnule. - Nu "domnule", "colonele"!
O procură semnată de prinţul colonel de Grasillac de Morvan Lebro.
Din momentul ăsta sunteţi la ordinele mele.
- Dar, domnule, eu... - Nu "domnule", "colonele"!
Iată ordinele prinţului. Nu mai urcaţi spre Paris, ci coborâţi spre Marsilia.
- Dar, domnule... - Ordinele sunt clare! Înapoi în rând!
- Dar, domnule... - Înapoi în rând!
Ei, drăcie!
Atenţiune!
La comanda mea!
La dreap-ta!
Dreapta!
Direcţia Marsilia!
Înainte! Marş!
Un, doi! Un, doi, un, doi, un, doi...
Hai, mişcare! Mişcare!
Ăştia sigur n-or să fie la Paris de 14 iulie!
Şefule, a mers!
Priviţi!
Chiar în chip strălucit!
Dar asta-i Saint Preux! Este Saint Preux al meu!
De data asta, te-am prins!
Dar ei sunt patru. Ne trebuie întăriri. Du-te după întăriri. Noi o să-i încercuim.
Luaţi opt oameni. Voi, pe acolo. Eu, pe aici.
Opt oameni să vină cu mine!
Şi au plecat cu toţii, ca unul singur! Un, doi, un, doi, un, doi!
Bun, şi prinţul cel sângeros este tot aici? Ce să facem cu el, şefule?
Îl păstrăm ca ostatic. L-am mutat în cazemata mică. Nimeni n-o să-l caute aici.
Adevărat. Şefule, nu este loc mai liniştit ca ăsta. Ei bine, veniţi să mâncăm!
- La naiba, haide să halim. - Nu-i rău deloc!
Mie începuse să mi se facă aşa o sete!
Manzin! Atenţie!
Atenţie!
Şefule!
- Plantin! - Mulţumesc!
Haide!
Haide, odată!
În numele regelui, deschideţi! În numele regelui...
Retrageţi-vă spre cabană!
Suntem salvaţi! Haide, aduceţi-mi-l pe prinţ. Îmi va servi ca ostatic.
Da, noroc că-l avem pe ăsta ca monedă de schimb!
Ei, şefule! A plecat!
- Cum, a plecat? - Da!
Cu atât mai rău! Închideţi!
Ticălosul! Uitaţi-l acolo jos, cu La Mouche!
Monseniore! Monseniore! Eram sigur că eraţi aici!
Ei, hai! M-am eliberat singur! Felicitări, domnule, pentru ţinută!
Şi pentru serviciul dvs de pază! După roşie,
am fost răpit, domnule! Şi ştiţi de către cine, domnule?
De către dl de Saint Preux. Ştiţi cine este dl de Saint Preux? Este Laleaua Neagră!
- Da, domnule! - Eram sigur, domnule.
Voi merge la regiment. l-am promis Regelui că voi fi la Paris cel târziu pe 14 iulie.
Dvs sunteţi incapabil să-mi daţi o escortă.
Imediat, monseniore! Imediat!
Patru oameni la mine!
- Trebuie să mergem să căutăm întăriri. - Da, dar cum?
Suntem înconjuraţi, suntem blocaţi. Nu este nicio ieşire!
- Uitaţi, acolo sus! - Aia? O gaură de ac!
- Nu se poate ieşi pe acolo! - Eu pot foarte bine.
- Nu, Caro! Nu dumneata! - Şi înăuntru, riscurile sunt aceleaşi!
- Haide, ajutaţi-mă să mă sui. - Dar, nu este posibil...
Are dreptate, şefule! Dacă tot este să fim omoraţi, măcar s-o facem în aer liber!
Caro, tine!
Înainte!
Guillaume!
Guillaume! Guillaume!
Dar Guillaume? Unde este Guillaume?
- Caro, ce faci acolo? - Dar Guillaume? Unde este Guillaume?
L-au luat. Ca şi pe tatăl tău.
Gata. L-au prins şi pe fratele dvs. L-au interogat împreuna cu amicul Plantin!
Ce tot spui?
Da, chiar aşa!
Plantin, e condamnat la închisoare pe viaţă. Fratele dvs vă fi spânzurat mâine dimineaţă.
Spânzurat?
Da, spânzurat.
Doar despre asta se vorbeşte în oraş!
De când s-a aflat că Laleaua Neagră eraţi dumneavoastră,
toate văduvele şuşoteau! Toate bocitoarele alea,
chiar le pare rău pentru el!
Iar ei îl spânzură.
Dacă o faci prea mult pe prostul, lumea începe să te creadă.
În sfârşit, avem linişte. Mai rămâne doar să strângem tabăra.
Nu mai trebuie să ne temem de patrule!
- Este doar un copil. - Trebuie să ne mişcăm repede.
Nu se ştie niciodată.
Dacă cedează la tortură şi, retractează totul, vom fi terminaţi, amândoi!
Hai, hai! Veniţi, repede!
Un copil nebun.
Cu capul plin de prostii.
Şi mâine vom fi în Spania. Ale noastre vor fi toate fetele frumoase!
- Nu mai plecăm. Rămânem. - Ce? Sunteţi nebun?
- Sunteţi nebun? - Rămânem, Brignolle!
- Şi ce dracu să facem? - Brignolle!
Rămâneţi dacă vreţi, dar mie mi-este frică! Nimeni n-o să mă împiedice să plec!
Nimeni! Fratele vostru pute deja a hoit!
Brignolle!
Nu!
Linişte.
Guillaume, Guillaume, ştiam eu.
Lasă discursurile pe mai târziu! la taie graţia asta.
Dar aş vrea totuşi să-i spun...
Dacă mai scoţi un cuvânt, îţi tai limba. Ţine.
Taci.
Haide, dă-i drumul!
Trage!
Alarmă la gardă!
- Alarmă la gardă! - Du-te!
Alarmă! A evadat un prizonier!
Vezi, Julien? Eu nu am obişnuinţa faptelor bune.
Dumnezeu m-a pedepsit.
Hai, spală putina!
Nu-ţi fie frică, Guillaume, nu te voi părăsi!
Imbecilule! Hai, pleacă!
Un ultim cuvânt: nu te despărţi niciodată de Voltaire. El este cel mai bun prieten al meu.
Să ai grijă de el. Este un cal bun.
Ţine-l, este al tău acum. Hai, ia-ţi tălpăşiţa!
Nu, Guillaume, nu. Rămân!
Cară-te! Cară-te, îţi spun!
Adio, Guillaume.
Adio, Voltaire.
Familia!
Cicatricea mea, are cicatricea pe care i-am făcut-o eu!
Idiotule!
Hai, luaţi-l!
- Nu sunteţi emoţionată? - De ce aş fi emoţionată?
Pentru un om care ne-a înşelat atâta timp!
În ce mă priveşte, eu nu regret nimic.
Nimeni nu-i de neînlocuit.
Aţi văzut cicatricea. Are cicatricea făcută de mine.
Îi stă foarte bine.
Guillaume!
Asasinilor! Asasinilor! Guillaume!
Nu vreau să te ucidă! Nu vreau!
Este indecent! Arestaţi-o pe fata asta imediat!
Guillaume, Guillaume. Te iubesc! Te iubesc!
Guillaume!
Nu voi şti niciodată cine este această persoană fermecătoare.
Ei, haide!
Spânzuraţi-l, ce naiba!
Spânzuraţi-l!
- Spânzuraţi-l! - Ce mai aşteaptă ca să-l spânzure?
Iată. Foarte bine! Foarte bine!
În sfârşit, vom fi liniştiţi!
Domnule Locotenent General,
ţin să vă mulţumesc în numele tuturor.
Aţi făcut o faptă vitejească. Ce zi frumoasă pentru dumneavoastră!
Şi pentru el! Ultima lui zi!
Mărturisesc că sunt mulţumit. Din păcate, nu oferim în fiecare zi morţi de calitatea!
Nu este sărbătoare în fiecare zi!
- Pe curând, conte. - Pe curând.
- Mergem să-l vedem, nu? - Mergem să-l vedem!
Capodopera ta, scumpule.
- Capodopera ta, dragă. - Da.
Când mă gândesc că...
Toate femeile mai greşesc, dar am să te ajut să-l uiţi.
Ce frumos se leagănă în funia lui.
Da, s-ar zice că a făcut asta toată viaţa!
Scumpul meu.
Fireşte. Bineînţeles,
este ruşinos că nu am profitat de ocazie ca să-l spânzuram şi pe acel Plantin.
Arestarea fiicei lui fiind un aspect nou,
nu văd de ce să nu-i executăm pe amândoi?
Ei n-au ezitat să-l bombardeze pe prinţul de Grasillac cu roşii.
Ei bine, unde este? Dar unde sunteţi?
Monseniorul prinţ Alexandre de Grasillac de Morvan Lebro!
Regimentul meu!
Unde mi-e regimentul?
N-a văzut nimeni regimentul meu?
Ce, v-aţi pierdut regimentul?
Nu. Regimentul m-a pierdut pe mine. S-a evaporat! Uite-aşa!
Monseniore, daţi-mi semnalmentele şi îl voi găsi.
Nu o să găseşti tu nimic! Am sosit la Paris singur. În halul ăsta!
Exact la 5 minute după ce au cucerit Bastilia!
Au cucerit Bastilia?
Şi cine a făcut asta? Îl arestez!
Cei 100.000 de parizieni pe care trebuia să-i masacrez. Mi-au răpit plăcerea asta!
Pentru că Laleaua ta Neagră m-a despărţit de regimentul meu! Da, dle!
Fără Laleaua Neagră, niciodată Bastilia n-ar fi fost cucerită! Niciodată!
Ca să nu se întâmple toate astea, ar fi trebuit să-l fi arestat!
L-am arestat, monseniore, şi l-am spânzurat! Laleaua Neagră a murit.
Trăiască Laleaua Neagră! Şi să înceapă în sfârşit sărbătoarea!
Nu-i cu putinţa!
Ce faceţi acolo sus? Ala nu-i locul vostru!
Şi unde este cicatricea mea?
Ei, totuşi. Cred că visez!
Eraţi acolo, azi dimineaţă, când v-am spânzurat! Acolo!
la duceţi-vă acolo afară, să vedeţi dacă mai sunt, domnule La Mouche!
Cerule, soţul meu!
Bat clopotele! A început revoluţia!
Revoluţia?
- Credeţi-mă, căci eu vin de acolo! - Nu, dle, revoluţia n-are ce căuta aici!
Gărzi, la mine! Gărzi! Gărzi!
Gărzi, la el! Gărzi!
Gărzi, la mine! Gărzi! Gărzi!
Înainte, săriţi pe Laleaua Neagră!
Şi acum, scapă cine poate!
Caleaşca mea! Unde aţi pus caleaşca mea?
- Nu vă găsiţi călească? - Uite-o!
Dar plecaţi deja? Unde vă duceţi?
Mă întorc la mine, în provincie. O naţiune în război nu-i făcută pentru militari.
Atunci, prinţule, în amintirea salonaşului roşu, plec cu dumneata!
Dar...
Nu vă puteţi lăsa baltă soţul, în situaţia asta!
În halul în care a ajuns, nu se mai poate face nimic pentru el!
- Îl vom jeli împreună. - Bucuros!
Hubert, la drum!
Gărzi, la mine! Gărzi, la mine!
Vă aşteptam, domnule La Mouche!
Iarăşi el? Omul ăsta este diavolul!
Spânzuraţi-l! Spânzuraţi-l!
Nu!
Lăsaţi răzbunarea pe seama celor înfrânţi.
Au fugit! Nu vă înverşunaţi pe ceva care nu mai există!
Haideţi să eliberăm prizonierii! Înainte!
Înainte! Trăiască Laleaua Neagră! Trăiască Laleaua Neagră!
La închisoare! La închisoare!
Răule!
Ce zi măreaţă! Ce zi minunată!
Se va vorbi mult despre 19 iulie 1789!
Ia zi-mi, libelula mea,
după părerea ta, mai târziu, în cărţile de istorie
se va scrie "Laleaua Neagră şi Plantin"
sau "Plantin şi Laleaua Neagră"? Sau, mai curând...
"Plantin" şi atât?
- Bravo, Plantin, bravo! - Şi trăiască Laleaua Neagră!
Tu! Când mă gândesc că eşti tot în viaţă, că trăieşti!
Guillaume, Guillaume, Guillaume!
Nu, nu mai îmi spune Guillaume, spune-mi Julien.
De ce Julien? Este urât. Nu ţi se potriveşte deloc.
Mai întâi, îmi place mai mult Guillaume.
Nu-mi place Julien.
Atunci, să fie Guillaume. Deşi mie îmi plăcea mai mult Julien.
- Sărmanul Julien. - Eşti cam nebun, nu?
Guillaume! Guillaume! Nu mă voi sătura niciodată să te strig Guillaume!
Fie că-ţi place sau nu, tu eşti Guillaume al meu pentru toată viaţa.
Priveşte!
Iată-te, şmechere! De unde ai apărut?
- De ce râzi aşa? - Pentru că el ştie!
, - Ce să ştie? - Întreabă-l pe el, Caroline!