Da, Revoluția Franceză a avut eroii, martirii și sfinții ei.
Și istoricii au știut, cu o perspicacitate aproape miraculoasă, să descopere
figuri obscure, aparent fără importanță,
a căror existență n-am fi bănuit-o, altfel, niciodată.
Totuși, exista un personaj,
un personaj esențial și determinant,
pe care l-au ignorat în mod unanim.
Din fericire, aparatul de filmat,
cu obiectivul său care explorează timpurile,
străpunge noaptea secolelor.
Grație lui, această mare figură necunoscută,
vă va fi în sfârșit prezentată.
Se va face în sfârșit dreptate!
Noi suntem în lunie 1789.
În lunie. Asta înseamnă că n-au avut loc încă nici evenimentele din 14 lulie,
nici masacrele din Septembrie, bineînțeles.
Dar, în timp ce Parisul se agită, provincia fierbe.
Căci în provincie, undeva în Franța,
aici, mai presus, sufla vântul revoltei.
Cineva. Dar cine? Atâta această revoltă.
Cineva. Dar cine? Incita, neliniștește nobilimea, amenințându-le privilegiile.
Cineva. Dar cine? Acționează în numele poporului,
pentru popor. Puterea a pus un preț pe capul acestui om.
În zadar, căci puterea nu are nicio putere.
Speriați, nobilii se pregătesc să fugă, luându-și cu ei tot ce au agonisit,
toată averea. Adio, domnule baron,
"Și vânt bun!" Dar celălalt veghează.
Este un om curajos și hotărât, așa cum îi spune și numele,
la Tulipe Noire. Țineți bine minte acest nume.
El va intra în istorie. În a noastră cu siguranță.
Laleaua Neagră și calul său, Voltaire.
Haideți, repede!
Mulțumesc.
Mi-a luat tot! Averea mea, bijuteriile mele! Cele ale contesei!
Auziți, Domnule Locotenent General de Poliție?
Îndrăznelile Lalelei Negre nu vă fac să roșiți?
Cum vă veți face datoria, Domnule Locotenent General de Poliție?
Domnule marchiz, mă străduiesc!
- Vreau capul Lalelei Negre! - Vreau capul Lalelei Negre aici!
- Pe acest birou, până Luni. - Îl veți avea. Capul precum și restul!
- Restul nu-mi trebuie. - Capul îmi este de ajuns!
Diamantele vă vor fi înapoiate intacte, domnule conte.
- Păreți foarte sigur de dvs. - Nu sunt sigur de nimeni.
Dar cred că știu cine este Laleaua Neagră.
Un aventurier de joasă speță, îmi închipui!
Nu, domnule! Este un apropiat al familiei dvs.
- Un apropiat al casei dvs. - Un servitor. - Servitorii nu sunt apropiați.
Și contele Guillaume de Saint Preux nu este un servitor!
- Cum? Ce spuneți dvs? - Saint Preux? Imposibil! Mi-e prieten!
Bați câmpii, domnule La Mouche!
Contele de Saint Preux nici măcar nu-i o persoană care să semene cu Laleaua!
Este incredibil! Monstruos! Și ridicol!
Ai auzit ultima invenție a lui la Mouche?
Ține-te bine, dragă. El pretinde că Laleaua
Neagră este prietenul dumitale, de Saint Preux!
- Guillaume? - Tu singură ai spus asta!
- La Mouche și-a pierdut capul! - Și pe ce se bazează acest imbecil?
- Pe antipatia față de Saint Preux. - Îl invidiază. Și-l înțeleg, de alfel.
În sfârșit, ce dovadă aveți dvs împotriva domnului de Saint Preux?
- Convingerea mea. - Convingerea domniei voastre!
Convingerea mea, plus unele indicii.
Știu că el este foarte abil și că-mi trebuie argumente mai convingătoare,
- dar dacă-l surprind în flagrant delict.. - Voi fi foarte surprins!
- Am planul meu. - Îi întind o cursă.
Ah! În sfârșit!
O clipă, să termin pagina asta.
V-ați lăsat așteptată. Acum este rândul meu.
Ce primire! După câte am îndurat ca să vin!
Plăcerea cere sacrificii, draga mea.
Nu este un drept, ci o favoare. Trebuie să o meritați.
Ei bine, faceți-vă comodă!
Nu-mi place să fiu tratată ca o fată ușoară.
Sunt sigur că v-ați supăra dacă v-aș trata ca pe o mamă!
Gata. Acum vă puteți așeza pe genuchii mei.
- Bună ziua, Catherine. - Bună ziua, Guillaume.
Foarte bine.
Crezi că este un loc potrivit pentru o femeie cumsecade?
Multe femei cumsecade au stat aici, și nu știu să se fi căit.
- Cât timp îmi acorzi? - Două ore-ți sunt de ajuns?
Două ore. Nu vom avea timp să facem tot, dar.. va merge.
- Vreau să-ți povestesc ceva. - După, n-o să-mi mai amintesc.
Este o poveste foarte amuzantă! Închipuie-ți că soțul meu...
Nu ți-ai ales bine locul ca să-mi vorbești de soțul tău! Puțină demnitate, ridică-te!
- Îți poți înșela soțul fără să-l jignești! - Și nu este vorba de el, ci de tine!
Ridică-te, totuși! Căci ne este foarte sete!
Ce spuneai de soțul dumitale?
Soțul meu a avut o discuție cu baronul la Mouche.
Ia ghicestec ce crezi că i-a spus la Mouche! - O prostie, desigur!
Pretinde că știe cine este Laleaua Neagră!
- Și ce mă privește pe mine? - Așteaptă!
El este convins că Laleaua Neagră ești tu!
- Nu! - Ba da!
- Ce amuzant! - Așa a spus el!
- La Mouche? - Da!
Și ce părere are soțul tău despre aceste bazaconii?
Ca asta nu te-ar împedica să iei parte la reuniunea de Vineri.
Trimisul contelui d'Artois vine special de la Paris pentru a ne spune ultimele bârfe.
Regina a hotărât să dizolve Starea a Treia.
- Are dreptate. - Ei merită o lecție.
S-au scurs deja zece minute din cele două ore, îngerul meu. Te gândești la asta?
Nu vezi că doar la asta mă gândesc!
Că abia aștept să te țin în brațe. Oh!
Ce frumoasă ești așa, cu virtutea drept unic vesmânt!
Unica ta virtute, de altfel!
- Ce este, sufletul meu? - Unica ta virtute, de altfel!
- Oh! - Ce este, sufletul meu?
Pe podea este o lalea neagră!
Ce-o să pățim, Doamne?
Atenție!
Du-te!
Du-te și tu!
Jos masca, domnule de Saint Preux! Arătați-mi chipul cel frumos!
V-am însemnat. Ați fost însemnat. Nu-mi veți mai scăpa!
Voltaire!
Nu va ajunge departe. Locotenente, alertați toate posturile de poliție.
Să se facă baraje pe toate drumurile și să aresteze
pe oricine are o cicatrice pe obrazul stâng!
Curând, vom culege Laleau Neagră!
- Canalie, nemernic! Fiu de.. - Nu vorbeam cu tine, Voltaire!
Mă gândeam la La Mouche. Tu, Voltaire, ești un flăcău pe cinste. Un adevărat leu!
- Cum este? - Prost.
Poftim.
- Să-ți fie de bine! - N-am fost eu. Ci burta mea..
- Și acum ce facem? Mergem la Paris? - Ce zici?
Așa însemnat cum sunteți, nu puteți rămâne aici.
- Am câteva polițe de plătit. - Cu mutra asta?
Păcat că nu aveți una de schimb!
- Brignolle, pregătește-te de plecare. - V-ați venit în fire!
N-ai înțeles bine, Brignolle.
Am spus: "pregătește-te tu de plecare." Imediat!
Stai!
- Permisul de trecere. - Dar ce s-a întâmplat?
- Lasă gura. - Ah, poliția!
Poftim.
- Dvs, coborâți! - Să cobor? De ce să cobor?
- Sunteți însemnat, coborâți! - Dar, domnule..
- Lasă gura! - Cum? Gura mea..
Poftim! Asta-i culmea! O să mai auziți de mine! - Taci. Hai, luați-l!
Julien!
- Este minunat, nu te-ai schimbat. - Nici tu nu te-ai schimbat.
Hei, Brignolle, tu ce părere ai?
Nu-mi cred urechilor. Vă seamănă și mai mult decât în poștalion.
- Cum ți se pare frățiorul meu? - Ei? Frumos băiat!
Mulțumim! Este adevărat că eu, cu cicatricea asta..
Ți-a povestit? - Mi-a spus doar că ești rănit și că ai nevoie de mine.
Nu știu mai mult.
Deci ai venit din curiozitate!
Nu, nu, nu. Am venit pentru că ești fratele meu. Și pentru că..
Și pentru că ții la mine, șmechere! Spune drept!
Ești la fel de rușinos? Ești ca o călugăriță, frate!
Brignolle, fă-ne o omletă!
M-am schimbat mult în patru ani.
- Așa este. Ai crescut. - Ești aproape cât mine.
- Da, și.. - Și?
Și cred că mi-am învins..
- Pe cine ai învins, ce ai învins? - Ți-au tăiat limba?
- Ce ți-ai învins? - Timiditatea. Aș fi vrut să fiu ca tine.
Cum, ambițios? - Nu te invidiam, dar te-am admirat întodeauna.
Ți-am admirat puterea, curajul..
Generozitatea! Oh, Guillaume, cât vroiam să-ți semăn!
Da. Dacă semeni cu mine, mori de foame!
- Așa este. - Ți-e sete? - Da. Mi-e sete.
- Pentru fraternitate! - Pentru libertate!
- Pentru egalitate! - Pentru dreptate!
- Pentru cinste. - Și trăiască poporul!
- Și tu? - Cum adică?
- Nu este posibil. - Avem același ideal?
Da. Și aceeași omletă. Stai jos.
Tu, care te mândrești atât cu blazonul, cu privilegiile tale..
Tu, care îmi admirai îndrăzneala și puterea. Eu
îți admiram în schimb, puritatea și entuziasmul.
Astfel, fără a ne pune de acord, am venit unul către
celălalt. În seara asta ne întâlnim și devenim unul!
- Popor, facă-se voia ta! - L-ai citit pe Rousseau?
"Contractul social" este una dintre cărțile mele de căpătâi.
Mă hrănesc cu Rousseau și cu carne crudă. Mănâncă!
Iată de ce ai ales să trăiești aici, la moară.
- Întoarcerea la natură.. - Nu.
Circumstanțele m-au obligat să mă refugiez aici.
Ce circumstanțe?
- Niște circumstanțe supărătoare. - Ai auzit de Laleaua Neagră?
- De Laleaua Neagră? - Da.
Laleaua Neagră, care-i pedepsește pe profitori și lupta împotriva tiraniei?
Ei bine, Julien, privește-mă bine. Te uiți chiar la Laleaua Neagră! Mă rog, sunt eu.
- Nu! - Ba da!
Oh, Guillaume! Ești de două ori fratele meu! Și mi-ești de două ori mai drag.
Guillaume de Saint Preux este Laleaua Neagră!
Înseamnă că eu sunt fâțele Lalelei Negre!
Eu. Eu! Eu!
Dă-mi vinul ăsta de Roussillon. Este ca tine, năvalnic, îmbătător!
Oh, Guillaume cel Negru, cavaler al Lalelei de Saint Preux!
Ce n-aș da să fiu eu în locul tău!
Ei bine, dorința îți este îndeplinita! Vei fi
Guillaume de Saint Preux pentru câteva zile.
Da, până mi se vindeca rana.
Julien, sunt în primejdie de moarte. S-a pus un preț pe capul meu.
Semnul ăsta de pe fata mea mi-a fost făcut de Locotenetul
General de Poliție, La Mouche pe când atacăm un nobil.
Mâine seară trebuie să particip la o reuniune politică
importantă, la marchizul de Vigogne. Trebuie, mă înțelegi!
Este absolut necesar să fiu văzut acolo.
Dacă nu m-aș duce, aș fi pierdut. Dacă aș apărea, m-ar costa viața.
Vei merge tu în locul meu la această serată.
Dar marchizul de Vigogne nu face parte din Partida Reginei! - Ba da!
Și Laleau Neagră se compromite cu tipul ăsta?
Ai să afli lucruri foarte interesante în casa lui Vigogne.
Intrigile de la curte. Uneltirile ducelui d'Artois.
Poți dejuca nenumărate comploturi și poți obține
multe satisfacții. Suntem amantul marchizei.
- Poftim? - Te plângi!
- Doar n-o să mă obligi să.. - Nu este o obligație, ci o posibilitate.
Îți aduc o femeie gata cucerită. N-ai decât să te bucuri de victoria mea.
Așadar n-o iubești?
Ce bucurie poate fi mai mare pentru un tânăr decât să dăruiască ce iubește?
- Guillaume! Tu ești un libertin! - Am calități și defecte, ca orice om!
Mă bizui pe tine! Nu mă dezamăgi!
Gândește-te la mine. Și nu uita că este-n joc reputația noastră.
Îmi voi face datoria, până la capăt!
Ai reținut tot ce ți-am spus?
- Știu lecția pe de rost! - Capitolul La Mouche, capitolul marchizul.
Capitolul cu marchiză este altceva.
- La mine, o să găsești.. - Știu, știu, o să mă port ca tine.
- Foarte bine. Nu fi prea stânjenit. - Sper să-ți placă casa mea.
Cât despre servitori.. Iată-l pe Voltaire!
Nu spune nimic. Să vedem dacă mă va recunoaște.
- Extraordinar. - Vocea pursângelui..
Mi-este ca un frate. Vezi? Are obiceiurile lui.
Nu, nu. Nu încerca să-l mângâi. Nu suporta decât mângâierile mele.
Iată, îți aduce calul tău! Este un animal de
nădejde. Dar, atenție, se teme de clopote.
Iată-l!
Atunci, Guillaume, nu-mi mai rămâne decât să.. Sunt un pic cam emoționat.
- Ah, nu. Fără efuziuni! Fii prudent. - Ferește-te de tine însuti!
Fără entuziasme excesive sau indignări necontrolate. Ei nu m-ar recunoaște.
La drum!
- Cu bine, Guillaume. - Cu bine, Julien!
Voltaire!
- Ia te uită ce caraghios! - Un măgar pe un cal!
- Este contele Guillaume! - Îl credeam un călăreț mai bun.
Da, dar numai când încaleca pe marchiză!
Este un cal patriot!
S-o fi săturat să fie încălecat de nobilime. Se răzvrătește. Bravo, căluțule!
Bietul tinerel! Faceți ceva!
Să-și spargă căpățâna, mai întâi, și mai vedem după aceea.
- Oh! - Nu! Caroline!
Se crede leu! Ține, Jean-Pierre, și leagă-l bine. - Da.
- V-ați rupt ceva? Puteți să vă ridicați? - Vă sunt recunoscător, domnișoară?
- Dar sângerați! - Nu, nu. Este doar o zgârietura.
- Nu puteți pleca în halul ăsta! - Ba da! - Veniți să vă curăț genunchiul.
Să nu faceți cangrenă! Sprijiniți-vă de mine!
Ești nebună! Mărită-te mai întâi, și vedem după aia de el.
Spune-i părintelui ca o să vin și eu imediat.
- O să întârziem și cu masa! - Mai bine m-ai ajuta!
Vă asigur că pot să merg și singur, domnule!
Dar nu, dar nu. Mai bine faceți cum va spune ea!
A trecut mult timp de când nobilimea franceză
nu se mai poate ține singura în picioare!
Lăsați-mă să-i reamintesc asta. Trăiască poporul! - Trăiască mireasa, domnule!
Așezați-vă acolo. - Lăsați-mă pe mine. Mai bine mergeți să vă măritați.
- Așezați-vă acolo. - Faceți ce va spune ea! Așezați-vă acolo.
- Tată, adu-mi apă caldă și sare. - Apa caldă și sare!
- Arătați-mi genuchiul. - Vă doare?
Da, foarte mult văzând cum vă pierdeți timpul cu mine, într-o asemenea zi.
- Domnișoara moare, doamna se naște. - Vii, mica mea regina?
- Bine c-ai venit. - Dă-mi un ștergar curat.
Dac-o ținem tot așa, nu ne mai căsătorim noi astăzi!
- Iată. - Ah, mulțumesc.
Tată, dă-i ceva de băut domnului de Saint Preux, un Aligotairre.
- Un Aligotairre. - Ce este?
M-ați recunoscut? - Sigur, cine nu-l cunoaște pe contele Guillaume?
Cine-ar fi crezut că o să vină ziua când o să-i
dau de băut un Aligotairre unui aristocrat!
Sunteți norocos că ați dat peste un soldat bătrân ca mine!
Soldații au milă de dușmanii răniți. În sănătatea dvs!
Cine spune că eu vă sunt dușman?
Totul. Numele, titlul. Prietenii dvs, monseniore!
Vă petreceți vremea cu clica marchizului Vigogne,
care ne copleșește sub greutatea impozitelor și ne înfometează!
Voi, nobilii, uneltiți cu toții împotriva poporului.
Știu eu ce spun, doar nu sunt legat la ochi. - Dacă vă doare, să-mi spuneți.
Dimpotrivă, este foarte plăcut.
Când am fost rănit, în America, în 1880, nu făceam atâtea mofturi!
Am luptat cu Rochambeau, sub comanda lui Lafayette.
Lafayette și cu mine, i-am eliberat pe americani de sub jugul englez!
Am răzbunat-o pe loana d'Arc, pentru numele lui Dumnezeu!
Veniți odată? Părintele are o înmormântare după voi!
- Haide, du-te și spune-i că venim. - Du-te și spune-i să aibă răbdare.
- Vin imediat, regina mea. - Regina mea, regina mea!
- Noi suntem republicani! - Oh, cununa mea! Tineti-mi-o puțin.
- Pot s-o fac și singur! - Nu vă mișcați!
- Da, nu vă mișcați. - Aici ea comandă.
- După mine, bineînțeles! Nu-i așa, Caro? - Da, tata!
- Caro, ce nume ciudat. - Caroline.
- Da, dar noi îi spunem Caro. La masculin. - Întotdeauna mi-am dorit un băiat.
Dar mama ei mi-a dăruit o fată, din spirit de contradicție, pentru că așa-s femeile!
A murit imediat după aceea. Tata și văduv în același timp! Ce noroc!
Dar eu aveam ideile mele, așa că mi-am crescut fata
ca pe-un flăcău. Mâini de fier, mușchi de oțel!
- Nu-i așa, Caro? - Da, tata! - Ai vrut să-mi dai o fată! Și uite!
- Mulțumesc, doamnă! - Mulțumesc, Caroline.
Bun, acum haidem la măritat. Este timpul să ne gândim la lucruri serioase!
Părintele zice că, dacă nu venim în sala în cinci minute.. - Venim, venim.
- Domnule, ne rămâneți dator. - Și trăiască poporul!
Asta vroiam să spun și eu, domnule, exact asta.
Deci domnule, vă bucurați că mă vedeți că plec? - Da, domnule.
- Vă urez s-o faceți fericită. - Bizuiți-vă pe mine.
Adio, domnule conte! - Oh, Caroline, tu poți să-mi spui pe numele mic.
- Adio, Guillaume! - Să ne vedem cu bine! Și să nu mai cadeți!
Acum haideți la nuntă! Încolonarea.
- Și cununa mea? - Ce cununa?
- Cununa mea de lămâița? - Ți-am dat s-o ții. Unde-ai pus-o?
- Ești sigură că mi-ai dat-o mie? - Dar cui să i-o fi dat?
- Du-te și caut-o! - Unde am pus-o?
Haide, haide! De parcă nu s-ar putea mărita și fără cununa!
Domnule, nu știam ce este cu dvs!
- S-au întâmplat atâtea! - Știu, știu.
- Dar ce este cu costumul ăsta? - Este...
- Frontin! A venit domnul! - Ah, monseniore. Nu știam ce ați pățit!
S-au întâmplat atâtea! Știu, știu.
- Șchiopătați, domnule conte? - Un fleac, am căzut de pe cal.
Mă bucur că v-ați rănit la picior și nu la obraz!
- La obraz? De ce la obraz? - Cine v-a spus ceva despre obrazul meu?
Da. La cel stâng! Cineva s-a lăudat că v-a însemnat cu sabia.
- Cine? - La Mouche!
Și-a adus zbirii aici. Au făcut pechezitie.
Au căutat peste tot. M-au aruncat la pământ. Mi-au învinețit fundul.
Este teribil. Nici n-o să-l mai recunoașteți!
Eu.. Bun. Sub ce pretext au făcut aceasta percheziție?
Dacă v-aș spune. El pretinde că dvs sunteți Laleaua Neagră!
- Nu se poate! - Ba da, domnule! - Tâmpitul!
Frontin, înhama caii și pregătește-mi costumul!
- Care costum, domnule? - Care?
- Da. - Celălalt, ce întrebare!
- Ultimul livrat? - Evident!
Exact cum credeam.
Unde este costumul? Și spune-le să înhame caii!
Domnul nu se simte bine? - Nu, nu, dar toate veștile
astea m-au contrariat, încât nu-mi mai găsesc camera!
Oh, domnule!
- De ce mă privești așa? - Grăbește-te! Grăbește-te!
Nu mulțumesc, nu am nevoie de nimeni. De nimeni.
Nici ca să mă îmbrac, și nici ca să mă dezbrac.
Răule!
- Doamnă. - Nu!
- Dar.. - Nu! - Ba da.. - Nu!
Ba da, doamnă. Eu vă iubesc!
Ei, bine, iubiți-mă și să-ncheiem discuția!
- Așadar, vă voi iubi în secret. - Și în liniște.
Pot spera că, într-o zi, voi putea spera..
- Ce să sperați? - O noapte cu dvs.
Vă voi pălmui, domnule!
Doamnă, ce bine vă închipuiți acea noapte!
Vă mulțumesc că nu-mi subestimați talentele.
Spuneți-mi, draga La Mouche..
- Îmi permiteți, marchiză? - Vă rog.
- Ce mai așteptăm? - Să deschidem ședința!
Abia aștept să aflu ultimele intenții ale contelui d'Artois!
- Și eu! - Ei bine, vorbiți cu el!
- Putem începe, domnule? - A venit toată lumea.
- Scuzați-mă. - Vă rog.
Domnul Locotenent General de Poliție mi-a spus că lipsește
un om a cărui prezență aici este totodată necesară
și dorită. - Nu, domnule. Domnul de Saint Preux nu va veni.
Domnul conte de Guillaume de Saint Preux!
Ce?
Sosiți la țanc, dragul meu. Începeam să ne neliniștim de întârzierea dvs.
Iertați-mă. Am căzut de pe cal. Nimic grav.
Bine că n-ați căzut pe obraz!
- Pe stângul! Aveți dreptate. - S-ar fi iscat discuții.
- Ați aflat deja? - Da. Toată lumea știe.
Și știți că, atunci când ați intrat, domnul La Mouche întreba de dvs?
Domnul La Mouche?
Ah! Domnul La Mouche care în acest moment visează că eu sunt Laleaua Neagră?
Care, în fruntea oamenilor săi, a intrat în casa mea,
mi-a îmbrâncit secretarul și mi-a bruscat oamenii?
Exces de zel!
- Care se laudă că m-ar fi însemnat. - Exces de imaginație.
- Care mă calomniază în fața tuturor. - Exces de exces!
Și care mă asculta chiar acum, păstrând o tăcere.. prudența.
- Exces de modestie! - Nu!
Exces de curtoazie! N-am vrut să-l întrerup pe domnul de Saint Preux.
Când insultați un om de onoare.. - Domnule, un
om de onoare nu se lasa niciodată insultat.
- Domnule! - Domnule.
- Mi-o veți plăti, domnule! - Chiar acum, dacă doriți!
- Haideți, domnilor! - Guillaume, nu aici!
Vă interzic să-mi ucideți prietenii în casa mea!
Nu spuneți nimic, domnule? Faceți ceva!
- Vă veți duela mai târziu. - Sângele dvs aparține regelui!
Pleacă, La Mouche! Pleacă!
Iar dvs, domnule, v-o încredințez pe soția mea. Știu că în
mâinile dvs nu i se pot întâmpla decât lucruri plăcute.
Luați loc, domnilor. Vă voi citi mesajul Alteței Sale Regale, contele d'Artois.
De ce nu mi-ai dat niciun semn de viață?
- Am fost foarte neliniștită! - Vroiam să fiu singur.
- Cu cine? - Cu mine!
Și eu vroiam să fiu singură, cu dumneata.
- Spune-mi măcar că mă iubești. - Sstt!
Vești bune, domnilor. Versaille-ul s-a hotărât, în
sfârșit, să acționeze și să o termine cu Starea a Treia.
Dacă Dumnezeu este cu noi, și El ste cu noi dintotdeauna,
între 11 iulie, cel mai devreme, și 14 iulie, cel mai târziu,
Adunarea Generală va fi dizolvata, regele va fi repus în drepturile sale,
iar poporul va fi suprimat, prin decret!
- Toți nespălații vor fi uciși! - Trăiască regina!
Să trecem acum la ceea ce ne macină în momentul de fată.
- Vino cu mine în salonașul roșu. - Vom sta mai liniștiți.
Nu, stau foarte bine aici.
Chiar acum o armată de mercenari, condusă de prințul de Grasillac,
se îndreaptă spre Paris pentru a ucide Revoluția din fașă.
- Foarte bine! - Foarte bine, da!
Vom avea privilegiul de a-l primi și găzdui pe prințul de Grasillac
care, venind din sud, în fruntea neînfricatelor
sale trupe, se va opri câteva ore
în orașul nostru, da, domnilor, înainte de a se abate asupra capitalei!
Nemernicul meu adorat!
- Mă scuzați. Rana. - O scuzăm.
Dar dacă nu vă simțiți bine. Doamnă!
Conduceți-l pe domnul de Saint Preux în salonașul roșu.
- Nu este nevoie. - Durerea mi-a trecut.
Așadar, poimâine, domnul De Grasillac va fi oaspetele nostru. Noi trebuie să-i asigurăm
siguranță sa, ca și pe cea a întregului regiment.
Mă ascultați, domnule Locotenent General de Poliție?
Asta este pentru dvs o ocazie frumoasă de a elimina suspecții
și, de ce nu, de a termina cu Laleaua Neagră.
- Aveți încredere în mine, domnule. - Vom cerceta întreaga regiune.
Cât despre Laleaua Neagră, îi voi smulge ultimele petale. Este o metaforă.
- Domnule baron. - Poftim?
- Pentru dvs. - Bine.
Ce este? Îmi permiteți?
De altfel, de câteva zile, Laleaua Neagră a dispărut din..
Cum! Cine-și permite!
Cine oare?
- Vino! - Nu. - Vino, iubitul meu!
- Lombard, la drum. - Ne întoarcem.
Lombard! Unde te duci? Ai înnebunit? Întoarce-te imediat! Lombard!
Stai! Poliția!
- Unde suntem, tâmpitule? - Unde mă duci?
Spre vârful săbiei mele, și ai să ajungi imediat!
- Laleaua Neagră! - În gardă, domnule La Mouche!
Aaah!
Ah!
Ridică-ți capul!
Capul sus, am spus!
La dreapta. Întindeți-mi obrazul!
Nu acesta. Stângul.
- Oh! - Acum suntem chit. Mulțumesc.
Dă-i bice, birjar! Du-ți stăpânul drept în pat!
Adio, la Mouche! Usucă-te bine!
Stai!
Oprește! Poliția!
Așa mi-ai scăpat adineauri?
Tu, ăla dinăuntru!
El este!
Chemați garda, l-am prins pe omul însemnat!
- Ce-i balamucul ăsta? - Ia poziția de drepți!
- Astea sunt ordinele. - Aveți o rană? Da sau nu?
Eu am dat ordinele astea. Eu sunt Locotenentul General al
vostru. Ai priceput? Locotenetul General de Poliție al vostru.
Iar eu sunt Cardinalul de Rohan. Luați-l!
Vă repet că eu sunt Locotenentul vostru General de Poliție la Mouche!
- Asta o să-i spui lui. Vino! - Te sfărâm, te distrug!
Dacă mă mai strângi așa, îți trag un picior undeva, însemnatule!
Hai, hai!
- Ocupă-te de Voltaire. - Ai venit deja?
- Ah, Guillaume, abia așteptam să te văd. - Șchiopătezi?
- N-am nimic. - S-a întâmplat ceva teribil!
- Am fost demascați? - Nu, totul a fost perfect.
Nu puteai să spui așa de la început?
Acum, pot să răsuflu ușurat!
Mi-am plătit datoria. L-am însemnat și eu pe la Mouche!
Povestește-mi. Cum este marchiză? Fermecătoare, nu-i așa?
- Ei bine, marchiză.. - Pe mine mă interesează, șmecheră!
Cum ți s-a părut salonașul roșu? Ți l-a arătat, nu-i așa?
Te-a primit după cum merit?
Dacă-ți închipui că-mi ardea de așa ceva, după tot ce-am auzit!
Guillaume, vor suprima Adunarea Națională, vor
masacra Starea a Treia și ne vor ucide prietenii.
O armată de mercenari condusă de prințul Grasillac urca spre Paris.
Nu! - Ba da! Va poposi aici! Trebuie să-i
împiedicam pe asasinii ăștia să-și comită crimele.
Guillaume, nu te mai părăsesc. Ce vrei să faci?
- Mai întâi, să arunc podul în aer. - Bravo!
- Și apoi? - Îl suprim pe prințul de Grasillac.
- Minunat. - Și apoi?
Apoi, fără căpetenie, nu-mi va rămâne decât să împrăștii trupele.
O nimica toată!
Ah, Guillaume! Ce simplu este totul cu tine!
Cu câta luciditate, cu cât sânge rece domini tu situația!
- Nu-i așa? Spune-mi, Julien. - Mă crezi tâmpit?
Serios.
Mă vezi pe mine dinamitând un pod pentru a întârzia atacul regimentului?
Doar nu-ți închipui c-o să-mi pierd vremea cu prostiile astea!
- Guillaume, nu te înțeleg. - Pentru că te orbește tinerețea.
Puțin îmi pasă de popor! Puțin îmi pasă de rege!
Puțin îmi pasă de Starea a Treia, ca și de a Patra!
Versailles, Curtea, poporul, regina, clerul, sunt toate în același sac.
Și sacul, în mare!
Eu, unul, trăiesc pentru mine. Eu sunt un înțelept!
- Dar ieri seară, Guillaume.. - Ieri seară aveam nevoie de tine.
Exaltarea ta m-a amuzat. Am intrat în jocul tău ca să mă joc.
Mi-ai salvat fata, ca să zic așa. Mulțumesc. Poți să te întorci.
Dar când vorbeai de libertate?
De libertate? Libertatea este un os aruncat poporului ca să-și rupă dintii!
- Spune-mi că nu-i adevărat! - Spune-mi că nu-i adevărat!
Nu gândești ce spui! Vrei să mă încerci!
În fond, Guillaume tu ai făcut tot ce se spune? Atunci când îi atacai pe nobili.
Nu o făceam pentru popor, ci pentru mine!
Dar poporul crede în tine! Nu-l poți dezamăgi!
- Poporul crede și în Dumnezeu! - Și cu ce mă ajută pe mine asta?
- Și legenda ta? - Cleveteli de muieri.
Impostorule! Impostor mizerabil! Te disprețuiesc,
mă auzi? Te disprețuiesc, te urăsc!
Exagerat ca-ntodeauna!
Liniștește-te, și nu-mi mai sparge urechile cu zbieretele tale!
Ei bine, nu, nu și nu!
Vrei sau nu, tu ești un erou! Mă auzi, un erou!
Așa cum îți spuneam, tu mă crezi tâmpit?
Și vei rămâne un erou, chiar dacă tu nu vrei!
Mi-ai dat locul tău, ei bine, am să-l păstrez. Îți voi salva legenda, Guillaume!
Vei arunca podul în aer, îl vei ucide pe prințul de Grasillac,
îi vei decima regimentul și trăiască libertatea, Guillaume! Trăiască națiunea!
Tâmpitul ăsta!
Este în stare să moară pentru o lalea.
- Domnule? - Da.
- Va caută o tânără persoană. - Da?
- Să o conduc înăuntru? - Nu vezi că am treabă?
- Nu o primiți? - Iată ceva nou!
- Sunt un alt om, Lisette! - Mă auzi? Un alt om!
- Îl preferăm pe celălalt. - Eu am și alte ambiții decât..
Tinerele persoane! S-a terminat cu tinerele persoane! S-a terminat! S-a terminat!
Trandafirii ăștia frumasi pe care-i culesesem pentru dvs!
- Îmi cer scuze. Ai dreptate. - În plus, nu este demn de mine.
Raul nu este atât de mare. O să culeg alții.
Nu, Lisette.
Fără trandafiri, și fără tinere persoane.
Oh!
- Veți face o excepție pentru mine? - Caro! - Da!
Nu puteai să spui de la început!
Caro. Lasă-ne singuri!
- V-am adus mănușile. - Nu trebuia să faci atâta drum..
- Ce va face calul? - S-a refăcut complet. Mulțumesc.
- V-a dat jos la momentul potrivit. - Ah? - Da. Vă datorez fericirea mea.
- Sunt fericit să vă știu fericită! - Dar sunt foarte fericită!
- Nu m-am măritat. - Nu te-ai măritat?
- Sunt la fel cum m-ați lăsat. - Oh!
- Oh! Sunteți dezamăgit? - Nu, dar.. un pic surprins.
După plecarea dvs, ne-am certat, viitorul meu soț și cu mine.. din cauza..
Din cauza cununei mele din flori de lămâița.
- Din cauza cununei? - Din flori de lămâița.
I-o dădusem când vă îngrijeam și nu mai știa unde a pus-o!
Susținea chiar că nu i-am dat-o lui niciodată!
- Nu se poate! - Eram furioasă!
Știți cum se întâmpla, vocea se ridică, un cuvânt
mai blând trage după sine un altul mai aspru,
până se ajunge la jigniri. Pe scurt, ne-am despărțit!
Am amânat nuntă, și seara m-am trezit singură în pat.
Cât loc! Ce ușurare!
Și toate astea datorită dvs! Vă mulțumesc!
Datorită mie, este mult spus!
A doua zi, când m-am trezit, mi-am amintit.
Cununa aia care mi-ar fi putut fi fatală..
Ei bine?
- Dați-vă la o parte. - Întoarceți-vă!
Nu Sfântul Duh a adus-o aici, nu?
Faceți ca mine, zâmbiți! Fericită încurcătură!
Mă gândesc la bietul băiat! - La Jean-Pierre?
Nu am fost niciodată așa de buni prieteni!
Da, dar cred că mă urăște.
El nu știe nimic. Continua să-mi caute cununa.
Pentru onoare. Are toată viața înainte ca să o găsească.
Ați spus tatălui dvs povestea cununei?
Oh! Dacă ar ști-o, ați fi un om mort!
Dacă m-ar ști aici, în bârlogul unui susținător al despotismului.
- Eh? - Da! Știindu-i firea, cred că v-ar ucide.
Ar greși! Pentru că nu-i sunt nici pe departe dușman!
- Și eu aspir la libertate! - Râdeți de mine!
Pentru voi, aristocrații, libertatea face parte dintre privilegiile voastre.
Într-o zi, te vei căi ca nu m-ai cunoscut! Da! Nu m-ai cunoscut!
Nu pot să-ți spun acum nimic mai mult. Dar vezi sabia asta, Caro, este loială!
Da, loială! Întâmplă-se ce s-o întâmpla!
Privește-mă bine, Caro. Te provoc să ghicești cine sunt.
- Ei bine, eu sunt.. - Oh! Un neîndemânatic!
Se pare că este un avertisment, fie! Nu trebuie să-ți
spun nimic. Dar considera că asta este secretul dumitale.
Ți-l pun deoparte pentru mai târziu.
- Ia te uita! - Îți voi da o dovadă de bună credință.
Am înțeles că tatăl dumitale conduce în provincie o acțiune clandestină.
Dacă este adevărat, îi dau un sfat. Să aibă grijă.
Marchizul de Vigogne este hotărât să dea un
exemplu. Percheziții, raiduri, capcane, etc.
Vă dau și eu un sfat.
Curând, Revoluția va triumfa. Va porni vânătoarea de nobili.
Și vă veți putea refugia la noi. Dreptul de azil va fi ultimul dvs privilegiu.
Așa, suntem chit.
Nu-mi va trebui, dar vă mulțumesc.
Și eu pentru amabilitatea dvs.
Astăzi suntem generoși amândoi, Caro!
Ce înseamnă asta, o alianță?
Aș vrea să ajungeți pe drumuri, ruinat, părăsit de toți!
Doar ca să vă pot primi la mine, și să vorbim liberi, de la egal la egal.
Cum faci acum?
Dacă v-aș spune tot ce am pe suflet, ați cădea jos!
Și dumneata ai fi acolo să mă ridici de jos, în rochie de mireasă.
- Caro. - Da, Guillaume?
- Caro. - Da, Guillaume. Guillaume. - Da, Caro.
Ei bine, ai văzut, ne-am spus tot ce aveam pe suflet.
- Plângi? - Eu? Niciodată.
Tata nu m-a învățat ce sunt lacrimile. - Pentru o
femeie, ele sunt un excelent mijloc de apărare.
Eu prefer sabia. Este mai sigur! - Împotriva unui bărbat,
o femeie, chiar și cu o sabie, nu-i cine știe ce!
Serios?
Primul care-l atinge pe celălalt în inimă, are dreptul la un dar.
Câta siguranță!
Vorbești de parcă ai fi sigură că vei câștiga!
Dacă vă ofer eu un cadou sau dacă primesc unul, este același lucru!
În gardă, domnule de Saint Preux!
Este cam mult de când n-ați mai pus mâna pe sabie.
N-o să-mi ia mult să te ating pe tine!
Vedeți!
Prea scurtă!
Prea lungă! Atenție, în gardă!
V-am atins!
- Ai niște lovituri grozave! - Este o lovitură secretă din familie!
Pe care o știm de la un strămoș, un muschetar, pe nume Portos.
Ține, o să ți-o arăt și ție! Atacă-mă!
Atins!
Este rândul dumitale. Atenție, te atac!
- Atins! - Minunat!
Avem dreptul la câte un dar!
- Pot să-l iau pe al meu? - Ia tot ce poftești.
Aah..
Acum îl iau eu pe al meu.
Bine!
- Așadar? Ce este? - Cred că revoluția a început.
- Oh, nu tocmai! - Lasă-mă să trec!
Dacă vă spun că nu este nimeni!
- Uite! - Caro! Tu aici.
Ce cauți tu aici, în plin feudalism. Eram sigur!
Așadar, în timp ce eu eram la ședința secretă a comitetului,
tu profitai ca să trădezi Starea a Treia! Tu, o Plantin!
- Dar n-am trădat pe nimeni! - Pe cuvânt de onoare!
- Taci, corupătorule! - Dar, domnule..!
- Canalie, vierme! - Vreau să-ți văd hoitul imediat!
Haide, cât mai este cald! Dumnezeu este grăbit!
- Numai o clipă, Doamne. Vine imediat. - Nu, tata!
- Tu o să primești o chelfăneală! - Hai, domnule, în gardă!
Dar asta este lovitura mea. Este lovitura mea secretă! Mi-a furat lovitura!
- De unde ai învățat lovitura mea? - Eu i-am arătat-o.
- Ești nebună! - Este o moștenire de familie!
Și va rămâne în familie! Eu îl iubesc pe Guillaume,
Guillaume mă iubește și el și trăiască libertatea!
- Oh. Cum? - Da, domnule Plantin.
Niciodată! Peste cadavrul meu! Îți interzic să-l iubești! Tu mă auzi, îți interzic!
- Iubirea nu este la comandă! - Poftim?
Dacă este așa, te măriți cu Jean-Pierre, imediat!
Se mărita cu cine vrea ea. Ne naștem liberi și egali în fata iubirii, domnule.
Gata cu prejudecățile sociale! S-a dus vremea lui Ludovic XIV!
Asupriți pe altcineva! S-a dus vremea despoților!
Ne-am emancipat!
- Măi, să fie! - Ce-mi aud urechile!
Asta este! Nobilii ăștia ne iau totul!
Fetele, loviturile secrete, și, mai nou, până și ideile.
- Beți. Veniți-vă în fire. - Nu mă păcălești tu pe mine, tinere!
Îți cunosc eu intrigile și atașamentul față de Versailles!
O întrebare, domnule Plantin.
Dacă ar trece pe aici o armată de mercenari
în drum spre Paris, ca să distrugă Adumarea
Națională, dvs ce ați face? - Ce aș face eu?
- Da, ca s-o opriți! - Aș face.. Aș face..
Aș face ce am făcut întotdeauna, în Războiul de Șapte Ani și în America.
- Aș arunca în aer podul! - Și prințul?
- Prințul? Care prinț? - Care comanda regimentul!
Ei bine, el.. Ah, el..
Aș încerca.. Și dacă este nevoie..
Ei bine, domnule Plantin, peste câteva ore, acest regiment va fi încartiruit aici.
- Nu se poate! - Nu este adevărat!
- Am primit lovitura dvs secretă. - Vă dau și eu o veste tot atât de secretă.
- Suntem chit. - Este o cursă sau o capcană?
- Este o mâna întinsa. - Nu va ajunge mâna lui Caro?
- Mi-o dați? - Nu v-o dau eu. Ați luat-o singur!
- Dar.. - Dar..
- Este o amintire de familie? - Da, este o amintire de familie.
Nu. Cealaltă îți venea mai bine.
- Și deci când sosește regimentul ăla? - Va dormi aici la noapte.
- Bine, podul o să sară în aer. - Nu-i așa Caro? - Da, tata!
- Cu ce îl aruncați în aer? - Cu praf de pușcă!
- De unde o să-l luați? - De unde o să-l găsesc!
Și unde o să-l găsiți?
Acolo de unde o să-l iau!
TRÃIASCÃ PRINȚUL DE GRASILLAC
- Fermecătoare primire! - Și eu nu suport roșiile.
Domnul print Alexandre de Grasillac de Morvan Lebro!
Oh, domnule, este o mare bucurie
și o mare onoare, să primesc aici, în orășelul nostru
un prinț eminent în care regatul își pune toate speranțele și încrederea!
Aveți un orășel foarte primitor!
Am gustat manifestările de simpatie al căror obiect am fost.
Simpatie a cărei mostra iat-o aici!
Este o roșie, fruct al neglijenței dvs,
neglijența care m-ar fi putut costa viața. Nu vi s-a cerut să-mi asigurați paza?
Am vegheat personal! Chiar azi dimineață am spânzurat cu mâna mea zece revoltați
care garnisesc piața mare. Trebuie să-i fi remarcat, domnule!
Este prima dată când un oraș este decorat cu spânzurații de peste zi!
Bineînțeles că nu este un lucru întâlnit prea des.
Totuși, va trebui s-o informez pe Majestatea Sa, Regina,
de starea de anarhie care domnește în provincia dvs.
Dar, domnule, eu nu mai am Locotenent General de Poliție!
- A dispărut! - Ce tot spuneți acolo, domnule Intendent?
Da, da. Poate că a fost ucis. El primise, chiar aici, ultima oară când l-am văzut,
o lalea neagră de la Laleaua Neagră.
- Dar dvs credeți în Laleaua Neagră? - Sunt forțat să cred.
Laleaua Neagră este o legendă. Canaliile comit crime
care sunt puse apoi pe seama unui personaj închipuit.
Laleaua Neagră este Roșia Rosie!
- Dragă! - Puneți o dorință.
- Gata. - Cred că vei fi mulțumit.
Ați auzit ce ieșire a avut?
Riscați să vă pierdeți funcția de intendent pentru câteva kilograme de roșii!
- Foarte frumoase, de altfel! - Vino cu mine, draga mea prietenă.
Prințul trebuie să uite de aceste neplăceri.
Desigur, dacă nu-l deranjează pe domnul de Saint Preux.
- Vă rog.. - Mulțumesc, domnule. Vino.
Monseniore, îngăduiți-mi să v-o prezint pe marchiză.
Răule. Nu mi-ai vorbit toată seara!
- N-ai nimic să-mi spui? - Ba da.
- Cred că sunteți fermecatoare-n pat. - De parcă n-ai ști!
- Sunteți adorabilă, copila mea! - Domnul baron La Mouche!
De unde veniți, domnule Locotenent General de Poliție?!
De la închisoare, domnule Intendent.
De la închisoare? Cum adică de la închisoare?
Da, de la închisoare. Acolo m-au azvârlit
subordonații mei mărginiți, dar disciplinați!
Ce tăietura frumoasă! Cine v-a făcut-o? Laleaua Neagră?
Laleaua Neagră n-ar îndrăzni să se atingă de mine.
Nu. Am fost atacat de vreo 20 de bandiți, pe care i-am pus pe fugă după o luptă
pe care modestia mea mă împiedica să v-o
povestesc, dar pe care o puteți citi pe fata mea.
- Și în tot acest timp, domnule. - Și în tot acest timp, noi primim roșii!
Da, roșii! Dvs nu știți nimic, domnule?
- Roșii? Oh, sigur că știu, monseniore! - Polițiștii mei sunt bine antrenați.
Am răspândit deja revoltații cu lovituri de
baionetă. Șeful lor este mort, domnește ordinea.
Am organizat mai multe patrule și un serviciu de ștafete.
Eu veghez, monseniore, eu veghez.
- Vegheați.. - Dragul meu!
Adio, madame. Adio!
Plecați, deja? - Nu, eu nu plec deja, ci vă părăsesc în sfârșit pentru totdeauna.
Pentru totdeauna? - Da, creatură perfidă și trădătoare! Pentru totdeauna!
Spectacolul din seara asta mi-a provocat scârba. V-ați
purtat cu soldățoiul ăla tot așa cum vă purtați cu mine!
Același zâmbet, aceeași zbatere de gene, aceleași complimente.
- Gelos! Sunteți gelos! - Îți mulțumesc, Doamne, el este gelos!
Da, doamnă! M-ați dat această boală rușinoasă care este gelozia.
Când eu chiar mă gândeam să vin diseară în salonașul roșu.
- Și ce vă împiedica? - Femeie dezmățată!
Da, domnule! - Creatura slabă și dezamăgitoare! - Da, așa este!
- Te aștept imediat în salonașul roșu. - Vin imediat, iubitul meu! Vin imediat!
Și mă bucur că te-am cunoscut, în sfârșit!
Dați-i biletul ăsta prințului de Grasillac. - Da.
Și aduceți-mi sabia, vă rog.
- Pentru mine? Mulțumesc. - Îmi permiteți? - Oh!
După unele evaluări, sunt cu 200.000 mai mulți locuitori decât ar trebui la Paris.
- Cu 300.000. - Cu 200.000!
Nu, cu 300.000! Iar dacă restul nu ni se vor supune
orbește, va fi suficient să-i trecem prin ascuțișul sabiei.
- Ah, dvs. Nu, mulțumesc. - Salonașul roșu, te rog? Ah, mulțumesc.
Mulțumesc.
- Vă mulțumesc. - Vă mulțumesc anticipat.
Vă mulțumesc pentru cererea dvs galanta.
Îmi plac femeile care știu ce vor.
Pentru un militar este plăcut să vă creadă o fortareta care este asaltata
și care nu vrea altceva decât să se predea!
Dar de fapt eu sunt cel care capitulez! M-ați cucerit fără rezistență!
- Am sosit la timp! - Cum îndrăzniți, domnule?
Cine v-a îngăduit să intrați, domnule?
Aștept scuzele dvs, domnule. Și repede!
- Care scuze? Pentru ce scuze? - Cu ce drept doriți scuze?
Cu ce drept? Eu nu aș avea mojicia de a
răspunde acestei întrebări jignitoare, domnule.
Înțelegeți-mă fără cuvinte! - Jocul de-a mimul se joacă atunci când trebuie.
Am venit aici ca să ajung ceea ce dvs vă lăudați a fi.
- O calomniați pe doamnă, domnule! - Și nu am să vă permit! - Oh!
Asta pentru că sunteți un nerușinat! În gardă, domnule!
Oh, nu! Nu aici! Nu vă omorâți aici! O să spargeți tot!
Duceți-vă să vă bateți afară!
- Saint Preux. - Grasillac Morvan Lebro.
- Încântat. - Și eu la fel.
Mandarinul meu!
Oh, vasul meu chinezesc!
- Dar ce fac ăia? - Nu vedeți că se duelează!
Pentru ce motiv?
Domnilor, domnilor, fără violență la mine în casă!
Domnule de Saint Preux, vă somez să opriți lupta!
Monseniore, monseniore! - Lasă-mă în pace! Este o chestiune de onoare!
Nu are nicio legătură cu dvs!
- Am făcut tot ce am putut. - Eu sunt acoperit.
- Unde este prințul? - Nu este momentul să-l deranjați.
Dar am un comunicat important pentru dumnealui! - Duceți-vă la el!
- Monseniore? - Ce face asta aici, tipul ăla de colo?
- Monseniore! - După ce am să termin cu nemernicul ăsta!
- Ni s-a furat o căruță cu praf de pușcă. - O căruță cu praf de pușcă?
S-a evaporat complet, monseniore. Este destul
cât să vă arunce în aer poate tot castelul!
- Cu mine înăuntru? - Castelul meu? - Nu am să permit așa ceva!
- Trebuie să facem ceva! - Suntem în pericol de moarte.
- Nu vă îngrijorați. - Am pus santinele peste tot.
Castelul este bine păzit. Nu avem de ce să ne temem.
În ceea ce-i privește pe hoți, niște răsculați,
probabil, or să dea peste una dintre patrulele noastre.
Da, dar Laleaua Neagră este cel care a pus la cale lovitura. Sunt sigur de asta.
Și cu Laleaua Neagră, până acum, nu prea ați
avut parte de prea mult noroc, La Mouche!
Laleaua Neagră nu există. Nu-l puneți pe domnul La Mouche pe o pistă falsă.
Laleaua Neagră, ha, ha! Laleaua Neagră, ha, ha!
Un pic de atenție, ha, ha!
Laleaua Neagră în buzunarul meu!
Domnule Locotenent General! Domnule Locotenent General! - Ce s-a întâmplat?
- Cele două santinele pe care le-ați postat pe podul St
Pierre: au fost atacate, împușcate și azvârlite în apă!
O patrulă le-a descoperit cadavrele mai jos. - Pe podul St Pierre.
Oamenii ăia încurcau pe cineva. Pe cineva care,
fără îndoiala, voia să arunce podul în aer!
- Cu praful meu de pușcă? - Este foarte posibil.
Laleaua Neagră. Nu poate să fie decât Laleaua Neagră.
Aduceți-mi calul, imediat! Ia oamenii cu tine și să treceți pădurea prin sită.
Eu voi cerceta podul, și poate că voi culege Laleaua Neagră. Domnilor!
- Bine. - Ține aici!
Și-acum, între noi doi, Domnule de Saint Preux!
Domnule de Saint Preux? Unde este domnul de Saint Preux?
Ah...
- Domnule de Saint Preux? - Domnule de Saint Preux?
- Haideți, haideți! - Mai repede!
Haideți! La treabă! Puneți praful de pușcă!
Încetișor. Încetișor!
Încetișor! Doar este praf de pușcă. Explodează!
Haideți.
- Opriți-vă. Faceți liniște! - Tăcere.
Alarma! Un călăreț!
- Caro? - Șșșt, sunt aici!
- Repede, Caro! - Ce s-a întâmplat? L-ai omorât pe prinț?
Nu, dar de ce vorbești în șoaptă?
- Din cauza călărețului! - Care călăreț?
- Oh, pardon! Dumneata erai! - Ce proastă pot să fiu!
Papa, papa, este Guillaume de Saint Preux!
Și ce dracu' caută aici aristocratul ăsta? Să ne spioneze, așa?
La Mouche sosește ca să cerceteze podul.
Veniți repede, ca să nu vă ia prin surprindere!
Bine, nu mai este o surpriză, acum când știm că vine! Și-apoi
cine știe dacă este adevărat, pentru că în tine nu prea am..?
- Văd că domnește încrederea! - Așteptați! Sstt!
- Aud tropot de copite! - Haide, fugiți! Fugiți!
Cum adică, fugiți! Doar n-am făcut toată treaba ăsta degeaba, nu-i așa!
Poate că vom sări în aer și noi odată cu podul, dar măcar podul va sări în aer!
Va sări în aer, bineînțeles, dar am să mă ocup eu de asta. Voi fugiți!
- Fugiți! Fugiți! Rămân eu cu Guillaume. - Ah, nu. Tu, tu..
Bine, o-ntindem. Ne vedem la răspântia St Blaise!
- Da, de acord! - Da, da!
Am început-o bine, noi doi, hmm?
Oh, atenție!
Urmați-mă!
Bravo! Bravo! Iată un lucru bine făcut!
Soldați, sunt mulțumit de voi!
Spune-mi, după toate astea, pe prințul vostru când
îl îngroapă? - După ce-l omor, domnule Plantin!
Și, cu ciomăgeala promisă, cum a rămas?
Mă pregăteam s-o fac, dar apoi am aflat că La Mouche vine
să vă aresteze. Atunci nu am mai fost așa de grăbit.
Bun, de acord. Și acum?
Acum pesemne că s-a sfârșit balul la castel.
Bine, și atunci?
Atunci prințul se va întoarce în tabără să.
Și atunci?
Și atunci vă lipsește imaginația, domnul Plantin! Haide, urmați-mă!
Ho!
Ce se petrece aici?
Uite acolo.
Dă-te jos. Du-te să vezi ce este!
De ce v-ați oprit?
- Este un bărbat. - Ce, un bărbat?
- În mijlocul drumului. - Și ce, nu poți să treci peste el?
Dar este o femeie.
Mai durează mult?
Dar tu ce faci acolo, îmi ții vizitiul în brațe?
- Caro, pistolul! - Ține.
Ah, de data asta, v-am prins. - Ah, domnule de
Saint Preux. Ce faceți aici, în caleașca mea?
- Nu vedeți că eu vă răpesc? - Vă interzic! De exemplu..
Ah, nu! Ah, nu! Mie nu-mi place când cineva se
urcă în caleașca mea. - Șșșt. Liniște, sau trag.
Bine, am tăcut, dar o să vă coste!
Am ajuns!
Haideți! Coboară toată lumea!
- Ai cheia? - Uite-o aici.
Șefule, aduceți aristocratul.
Aici, este locul ideal. Avem tot ce ne trebuie ca să-i facem un sicriu pe măsură!
Un atelier de tâmplărie. Ce să fac eu într-un
atelier de tâmplărie? Este indecent.
Pe aici.
Vă rog, domnule. După dumneavoastră.
- Vă interzic să fiți politicos! - Iuda!
Sinistru! O adevărată capcană!
Da, este adevărat!
- Chiar este o capcană? - Nu, nu-i o capcană.
Nu vă luăm prin surprindere. Vă condamnăm la moarte.
Asta-i tot. Mâine dimineață, n-o să vă mai gândiți la asta!
Ah! Poporul își asasinează prinții. Ce vremuri!
Așa este! S-a întors lumea pe dos!
Dar, ca să glumim un pic.
N-o să vă ținem aici toată viața. Cum v-ar plăcea să muriți?
- Alegeți-vă singur moartea. - Asta-i o glumă?
Nu, domnule. N-am să vă fiu complice la asasinarea propriei mele persoane!
- Insist. - V-aș rămâne dator!
Ei hai, chiar nu putem face nimic pentru a vă fi pe plac?
Ba da. Mă frământă o chestie.
Ce a fost cu comedia aceea prostească pe care mi-ați înscenat-o acasă la marchiză?
Am avut o explicație cu dânsa. Biletul era de la dumneata!
- Un pretext ca să vă ucid! - Să mă ucideți?
Pentru care motiv? Doar dvs nici nu mă cunoașteți.
Pentru a scoate din joc regimentul dumitale.
O armată fără șef este ca o noapte fără lună!
Și pentru asta ați scornit toată această încurcătură imbecilă?
Voiam să vă ucid fără ca să se împute acesta execuție vreunui motiv politic.
- Să vă ucid fără să fiu demascat. - Demascat?
- Da, acum pot să vă spun. - Nu veți mai putea să fiți indiscret!
Sunt.. Nu. Am să-i spun ei mai întâi!
- Oh? Guillaume, Guillaume! - Este minunat!
Papa! Papa!
Ei bine, da, domnilor, eu sunt Laleaua Neagră.
- Ce? Este.. Laleaua.. - Generale!
- Laleaua Neagră? - Dar asta schimbă totul!
Prințul de Grasillac de Morvan Lebro, asasinat de Laleaua Neagră.
Dar noi scriem aici o pagină de istorie! Gloria mea este asigurată!
Domnilor, să bem pentru Laleaua Neagră și pentru ultima sa victimă!
Aleluia! Îmi voi aminti mult timp de ultima mea zi de viață!
Pentru viață! Pentru moarte!
Hapciu!
- Oh, oh! - Cine-i acolo?
Baronul La Mouche, Locotenentul General al Poliției.
Șefule, ce s-a întâmplat?
- Exact ceea ce prevăzusem. - Au aruncat podul în aer.
Ei bine, ce mai așteptați? Dați-mi un cal, o uniformă, o sabie!
Să mergem la ofițerul vostru, și repede! Ei, nu, nici așa de repede!
Voi, cei de acolo, descălecați!
- Haideți! Haideți! Haideți! Iute, iute! - Tu, dă-mi pantalonii tăi!
Haide, cizmele! Iată.
Pentru ultima mea dimineața!
Și acum, gata cu băutura.
Mors ultima rațio! Am trăit mai mult decât se cădea.
Adio, viața! Adio, iubire!
Adio, Plantin!
Adio, Plantinet!
Adio, bunul meu prinț!
- Dar unde vă duceți acolo? - La supliciu!
Vreau să mor ca Maria Stuart. Mi-am adus singur butucul!
Să nu uiți să îți iei securea!
- Nu sunt în stare! Nu sunt în stare! - Mă auzi, nu sunt în stare!
Nu sunt în stare să-ți fac așa ceva, taman ție!
Nu-i putem să-i facem asta, tocmai lui!
- Lui, să-i facem asta? - Nu, nici vorbă!
- Vreau să mor! - Nu!
- Fii înțelegător. - Ia-ți securea.
Nu! Fără nicio secure, acolo!
- Plantin? - Generale?
Oh, micul și sărmanul meu Plantinet!
- Ce ți s-a întâmplat? - Ei, te simți mai bine, bețivane?
- Da, generale! - Hai, valea!
La eșafod, Maria Stuart!
Nu, cred că există o altă cale de a-l salva. - Să-l salvăm?
Îmi veți semna această procura pe numele lui Plantin.
Gra-si-llac! Și ce am semnat, Lalea Neagră?
- Grațierea ta, imbecilule! - Grația mea imbecila?
- Închide-l înăuntru, Plantin! - Înainte!
- Haide și închide-mă, micul meu Plantinet! - Fără familiarisme, aristocratule!
Plantin? Să-i iei pălăria și pelerina.
- Pălăria și pelerina. - Am înțeles, generale!
Priviți, caleasca prințului de Grasillac!
Prezentați, arm!
- Prințul de Grasillac! - Repede, adunarea!
Pe cai! Pe cai! Pe cai!
- Drepți! - Prezentați arm!
Prezentați, arm!
Unde-i ofițerul de serviciu?
- Eu sunt, domnule. - Nu domnule, colonele!
O procura semnată de prințul colonel de Grasillac de Morvan Lebro.
Începând din dimineața aceasta voi sunteți la ordinele mele.
- Dar, domnule, eu.. - Nu domnule, colonele!
Ordinele prințului sunt foarte clare. Nu mai
urcați spre Paris, ci coborâți spre Marsilia.
- Dar, domnule.. - Ordinele sunt limpezi! Înapoi în rând!
- Dar, domnule.. - Înapoi în rând!
Ei, drăcie!
Atențiune!
La comanda mea!
La dreapta! Dreapta!
Direcția Marsilia! Înainte! Marș! Un, doi! Un, doi, un, doi, un, doi..
Hai, mișcare! Mișcare!
Ãștia sigur n-or să fie la Paris de 14 iulie!
- Șefule, a mers! - Priviți!
Chiar în chip strălucit!
- Dar asta-i Saint Preux! - Este Saint Preux al meu!
De data asta, te-am prins!
Dar ei sunt cel puțin patru. Ne trebuie întăriri.
Du-te după întăriri. Între timp noi o să-i încercuim.
Luați opt oameni. Voi, pe acolo. Eu, pe aici.
Opt oameni să vină cu mine!
- Și au plecat cu toții, ca unul singur! - Un, doi, un, doi, un, doi!
Bun, și prințul cel sângeros este tot aici? Ce să facem cu el, șefule?
Îl păstrăm ca ostatic. L-am mutat în cazemata cea
mică. Nimeni nu va avea ideea să-l caute aici.
Este adevărat, șefule, nu există alt loc mai
liniștit. Bine, haide să ne punem burta la cale!
- La naiba, haide să halim. - Nu-i rău deloc!
Mie începuse să mi se facă așa o sete!
Manzin! Atenție!
Atenție!
Șefule!
- Plantin! - Mulțumesc!
Haide!
Haide, odată!
În numele regelui, deschideți! În numele regelui..
Retrageți-vă spre cabană!
Suntem salvați! Haide, duceți-vă și
aduceți-mi-l pe prinț. Îmi va servi ca ostatic.
Da, noroc că-l avem pe asta ca monedă de schimb!
Ei, șefule! A plecat!
- Cum, a plecat? - Da!
- Cu atât mai rău! - Închideți!
Ticălosul! Uitați-l acolo jos, cu La Mouche!
- Monseniore! Monseniore! - Eram sigur că erați aici!
- Ei, hai! M-am eliberat singur! - Felicitări, domnule, pentru ținuta!
Și pentru serviciul dvs de pază! După roșie, am fost
răpit, domnule! Și știți de către cine, domnule?
De către domnul de Saint Preux. Și știți cine este
domnul de Saint Preux, domnule? Este Laleaua Neagră!
- Da, domnule! Ar trebui să învățați asta! - Eram sigur, domnule.
Trebuie să ajung la regimentul meu. I-am
promis Regelui că voi fi la Paris pe 14 iulie,
cel mai târziu. Și dvs sunteți incapabil să-mi dați o escortă.
- Imediat, monseniore! Imediat! - Patru oameni la mine!
Trebuie să mergem să căutăm întăriri. - Da, dar cum?
Suntem înconjurați, suntem blocați. Nu este nicio ieșire!
- Uitați, acolo sus! - Aia? O gaură de ac!
- Nu se poate ieși pe acolo! - Eu pot foarte bine.
Nu, Caro! Nu dumneata!
Și aici, înăuntru, riscurile sunt aceleași!
- Haide, ajutați-mă să mă sui. - Dar, în sfârșit, nu este posibil..
Are dreptate, șefule! Dacă tot este să fim omorâți, măcar s-o facem în aer liber!
Caro, tine!
Înainte!
Guillaume!
Guillaume! Guillaume!
Dar Guillaume? Unde este Guillaume?
- Oh, Caro, ce faci acolo? - Dar Guillaume? Unde este Guillaume?
L-au luat. Ca și pe tatăl tău.
Gata. L-au prins și pe fratele dvs.
L-au interogat împreuna cu amicul Plantin!
Ce tot spui? - Da, chiar așa! L-au condamnat pe Plantin la închisoare
pe viață, iar fratele dvs vă fi spânzurat mâine dimineață.
- Spânzurat? - Da, spânzurat.
Numai despre asta se vorbește în oraș! Când s-a
aflat că Laleaua Neagră erați dumneavoastră,
toate văduvele șușoteau! Toate bocitoarele alea! Chiar le pare rău pentru el!
Iar ei îl spânzura.
Dacă o faci prea mult pe prostul, lumea începe să te creadă.
În sfârșit, avem liniște. Mai rămâne doar să strângem tabăra.
Nu mai trebuie să ne temem de patrule!
- Este doar un copil. - Trebuie să ne mișcăm repede.
Nu se știe niciodată. Dacă cedează la tortură și
retractează totul, vom fi terminați, amândoi!
Hai, hai! Veniți, repede! - Un copil cam nebun. Cu capul plin de prostii.
- Și mâine vom fi în Spania. - Ale noastre vor fi toate fetele frumoase!
- Nu mai plecăm. Rămânem. - Ce? Sunteți nebun? - Rămânem, Brignolle!
- Și ce dracu să facem? - Brignolle!
Ei, la dracu, rămâneți dacă vreți, dar mie mi-este
frică! Și nimeni n-o să mă împiedice să plec!
- Nimeni! Fratele vostru pute deja a hoit! - Brignolle!
Nu.
Nu!
Liniște.
Oh, Guillaume, Guillaume, știam eu.
Lasă discursurile pe mai târziu! Ia taie grația asta.
Dar aș vrea totuși să-ți spun..
Dacă mai scoți un cuvânt, îți tai limba. Ține.
Taci.
Haide, dă-i drumul!
Trage!
- Alarmă la gardă! - Alarmă la gardă! - Du-te!
- Alarma! A evadat un prizonier! - Oh!
Vezi, Julien? Eu nu am obișnuința faptelor bune.
Dumnezeu m-a pedepsit. Hai, spala puțină!
Nu-ți fie frică, Guillaume, nu te voi părăsi!
Imbecilule! Hai, pleacă!
Un ultim cuvânt, Julien: nu te despărți niciodată
de Voltaire. El este cel mai bun prieten al meu.
Să ai grijă de el. Este un cal bun.
Ține-l, este al tău acum. Hai, ia-ți tălpășița!
- Nu, Guillaume. - Nu. Rămân!
- Cară-te! - Cară-te, îți spun!
Adio, Guillaume.
- Adio, Voltaire. - Ah, familia!
Cicatricea mea, are cicatricea pe care i-am făcut-o eu!
Idiotule!
Hai, luați-l!
- Nu sunteți emoționată? - De ce aș fi emoționată?
Pentru un om care ne-a înșelat atâta timp!
În ce mă privește, eu nu regret nimic.
Nimeni nu-i de neînlocuit.
Ați văzut cicatricea. Are cicatricea făcută de mine. - Îi stă foarte bine.
Guillaume!
Asasinilor! Asasinilor! Guillaume! Nu vreau să te ucidă! Nu vreau!
Este indecent! Arestați-o pe fata asta imediat!
- Guillaume, Guillaume. - Te iubesc! Te iubesc!
Guillaume!
Nu voi ști niciodată cine este această persoană fermecătoare.
- Ei, haide! - Spânzurați-l, ce naiba! Spânzurați-l!
- Spânzurați-l! - Ce mai așteaptă ca să-l spânzure?
- Iată. Foarte bine! - Foarte bine!
- În sfârșit, vom fi liniștiți! - Ah!
Domnule Locotenent General, țin să vă mulțumesc în numele tuturor.
Ați făcut o faptă vitejească. Ce zi frumoasă pentru dumneavoastră!
- Și pentru el! - Ultima lui zi!
Mărturisesc că sunt destul de mulțumit. Din păcate,
nu putem oferi în fiecare zi morți de calitatea asta!
- Nu este sărbătoare în fiecare zi! - Pe curând, conte. - Pe curând.
- Mergem să-l vedem, nu? - Mergem să-l vedem!
- Capodopera ta, scumpule. - Mda.
Când mă gândesc că.. - Toate femeile mai greșesc, dar am să te ajut să-l uiți.
Ce frumos se leagănă în funia lui. - Da, s-ar zice că a făcut asta toată viața!
Scumpul meu.
Firește. Bineînțeles, este rușinos că nu am profitat
de ocazie ca să-l spânzuram și pe acel Plantin.
Arestarea fiicei lui fiind un aspect nou al
problemei, nu văd de ce să nu-i executăm pe amândoi?
Ei n-au ezitat să-l bombardeze pe prințul de Grasillac cu roșii.
Ei bine, unde este? Dar unde sunteți?
Monseniorul print Alexandre de Grasillac de Morvan Lebro!
- Regimentul meu! - Unde mi-e regimentul?
- N-a văzut nimeni regimentul meu? - Ce, v-ați pierdut regimentul?
- Nu. Regimentul m-a pierdut pe mine. - S-a evaporat! Uite-așa!
Monseniore, dați-mi semnalmentele și îl voi găsi.
Nu o să găsești tu nimic! Am sosit la Paris singur. În halul ăsta!
Exact la 5 minute după ce au cucerit Bastilia!
- Cum? Au cucerit Bastilia? - Și cine a făcut asta? Îl arestez!
Cei 100.000 de parizieni pe care trebuia să-i masacrez. Mi-au răpit plăcerea asta!
Pentru că Laleaua ta Neagră m-a despărțit de regimentul meu! Da, domnule!
Fără Laleaua Neagră, niciodată Bastilia n-ar fi fost cucerită! Niciodată!
Ca să nu se întâmple toate astea, ar fi trebuit să-l fi arestat!
L-am arestat, monseniore, și l-am spânzurat! Laleaua Neagră a murit.
- Trăiască Laleaua Neagră! - Și să înceapă în sfârșit sărbătoarea!
Nu-i cu putință! Ohh!
Ce faceți acolo sus? Ãla nu-i locul vostru!
Și unde este cicatricea mea? Ei, totuși. Cred că visez!
Erați acolo, azi dimineață, când v-am spânzurat! Acolo!
Ia duceți-vă acolo afară, să vedeți dacă mai sunt, domnule La Mouche!
Cerule, soțul meu!
- Bat clopotele! A început revoluția! - Revoluția?
Credeți-mă, căci eu vin de acolo!
Nu, nu, domnule, revoluția n-are ce cauta aici!
- Gărzi, la mine! Gărzi! Gărzi! - Gărzi, la el! Gărzi!
- Gărzi, la mine! Gărzi! Gărzi! - Înainte, săriți pe Laleaua Neagră!
Și acum, scapa cine poate!
- Caleașca mea! - Unde ați pus caleașca mea?
- Nu vă găsiți călească? - Ah, uite-o!
- Dar plecați deja? - Unde vă duceți?
Mă întorc la mine, în provincie. O națiune în război nu-i făcută pentru militari.
Atunci, prințule, în amintirea salonașului roșu, plec cu dumneata!
Dar.. Nu vă puteți lăsa baltă soțul, în situația asta!
În halul în care a ajuns, nu se mai poate face nimic pentru el!
- Îl vom jeli împreuna. - Bucuros! Hubert, la drum!
- Gărzi, la mine! - Gărzi, la mine!
- Vă așteptam, domnule La Mouche! - Iarăși el? Omul ăsta este diavolul!
Spânzurați-l! Spânzurați-l!
Nu!
Lăsați răzbunarea pe seama celor înfrânți.
Au fugit! Nu va înverșunați pe ceva care nu mai exista!
Haideți să eliberăm prizonierii! Înainte!
- Înainte! Trăiască Laleaua Neagră! - Trăiască Laleaua Neagră!
La închisoare! La închisoare!
Răule!
- Ce zi măreață! Ce zi minunată! - Se va vorbi mult despre 19 iulie 1789!
Ia zi-mi, libelula mea, după părerea ta, mai târziu, în cărțile de istorie
se va scrie Laleaua Neagră și Plantin
sau Plantin și Laleaua Neagră? Sau, mai curând, Plantin și atât?
- Bravo, Plantin, bravo! - Și trăiască Laleaua Neagră!
Oh, tu! Când mă gândesc că ești tot în viață, că trăiești!
Guillaume, Guillaume, Guillaume!
Nu, nu mai îmi spune Guillaume, spune-mi Julien.
- De ce Julien? Este urât, Julien. - Nu ți se potrivește deloc.
Mai întâi, îmi place mai mult Guillaume. Nu-mi place Julien.
- Atunci, să fie Guillaume. - Deși mie îmi plăcea mai mult Julien.
- Sărmanul Julien. - Ești cam nebun, nu?
Oh, Guillaume! Guillaume! Nu mă voi sătura niciodată să te strig Guillaume!
Fie că-ți place sau nu, tu ești Guillaume al meu pentru toată viața.
Privește!
Iată-te, șmechere! De unde ai apărut?
- De ce râzi așa? - Pentru că el știe!
- Ce să știe? - Întreabă-l pe el, Caroline!