ТОХО ФІЛЬМ
ЖІНКА В ПІСКАХ
Жахливо.
Це інспекція?
Інспекція?
Та ні.
А ви чекаєте?
Можете залишатися, аж поки не прибуде інспекція.
Я збираю комах.
Що?
Жуків. Я збираю жуків.
Я спеціалізуюся у піщаних жуках.
То ви не з префектури?
Префектури?
Не будьте абсурдним. Я шкільний учитель.
Учитель?
Бачу.
Свідоцтва, які ми використовуємо, щоб впевнитися один в одному:
контракти, ліцензії, жетони, дозволи,
акти, сертифікати, реєстрації, декларації,
профспілкові квитки, характеристики, чеки, боргові розписки,
тимчасові дозволи, листи про дозвіл, звіти про прибутки і втрати,
дозволи на опіку, навіть родовідні дерева
Чи вони їм потрібні?
Чи я забув?
Чоловіки і жінки
раби свого страху бути обманутими
Натомість вони вигадують нові свідоцтва, щоб довести свою невинність.
І ніхто не скаже, коли все це закінчиться.
Здається, це триватиме вічно.
Ви критикували мене, що я забагато сперечався.
Але факти говорять самі за себе.
Учителю!
Що ви зараз будете робити?
Робити? Я зараз повернуся додому.
Але останній автобус пішов.
Маєте рацію.
Має бути якесь місце, щоб переночувати.
У цьому селі?
Якщо не тут, то може біля дороги?
Підете пішки?
Я не поспішаю.
Так далеко йти.
Якщо хочете, я напитаю для вас місце.
Бачите, це бідне село, але якщо ви не заперечуєте...
Ви це зробите?
Я дуже вдячний.
Тоді б я не поспішав уранці. Хотілося б зупинитися у справжньому домі.
Дякую.
Обережно, з обох боків глибокі ями.
Гей, стара відьмо!
Шо ти робиш? У тебе гість!
Драбина біля тюків.
Ви впевнені, що вона витримає?
Не хвилюйся. Тут усе просте.
У тому разі...
Мотузяна драбина?
От таким ми і користуємося у нашій глухомані.
Це таки пригода.
Не відхиляйся від мотузки.
Тримайся міцно.
Не дивися вгору. Пісок сипле в обличчя.
Сюди, будь ласка.
Будь ласка.
Дякую за вашу гостинність.
Скоро буде готовий обід.
Чудесно.
Можна мені спочатку помитися?
Так, але...
Тоді нічого страшного.
Будь ласка, зачекайте до післязавтра.
Післязавтра?
Боюся, що ні.
У мене тільки три вихідних.
Дуже перепрошую.
У вас тільки одна лампа?
Все гаразд. Я скоро закінчу.
Погано без електрики, еге ж?
Пригощайтеся.
Дякую.
Молюски і лящ -- виглядає апетитно.
Місцеві делікатеси найкращі.
Що це? - Сиплеться пісок.
Чому?
Дах пошкоджений?
Ні, з новими дахами теж саме.
Як це може бути?
Жуки, навіть гірші ніж деревні жучки.
Деревні жучки?
Так, вони гризуть дерево.
Ви, мабуть, маєте на увазі термітів.
Ні, вони отакі завбільшки, у них тверда оболонка.
Може, це суринамський борошноїд?
Суринамський борошноїд?
Червоний і з довгими вусиками.
Ні, вони бронзового кольору, як рисове зерно.
Тоді це, мабуть, деревний жучок.
Якщо не тримати порядку, то навіть отака колода розм'якне і згниє.
Від жучків?
Ні, від піску.
Як це?
Я думаю, він притягує вологу.
Нісенітниці.
Пісок від природи сухий.
Але від нього насправді все гниє.
Ви жартуєте! Це ж усім відомо.
Пустеля суха, бо там скрізь пісок.
Ви коли-небудь чули про вогку пустелю?
Вибачте, можна мені трохи чаю?
Але ж гниє.
Кажуть, що як залишити пісок на дровах, то вони згниють за два тижні.
Це смішно.
Дерево гниє, як і пісок.
У стелі похованого піском будинку був грунт
досить багатий, щоб вирощувати огірки.
Гаразд, як скажете.
- Іще? - Ні, дякую.
Спасибі. Було дуже смачно.
Це жах!
Коли вітряно,
за ніч назбирується більше півметра піску.
Бачите? Навіть матрац вологий.
Де всі?
Ваша сім'я.
Я живу сама.
Минулого року буря забрала моїх чоловіка і дочку.
Забрала?
Пісок бушував, як водоспад.
Він вийшов, щоб врятувати курник.
І його поховало?
Був страхітливий шторм.
Це жахливо.
Це справді жахливо.
Це пісок.
Ви тут щось вивчаєте?
Так.
Це мені нагадує...
Чи є комахи подібні цій тут?
Цей називається скакуном.
Ось він.
Хочу знайти подібних.
У цього виду багато варіантів.
Якщо знайду новий варіант, то матиму наукове ім'я.
Все, на що я годжуся, це ловити жуків сачком.
Агов, ми принесли інструменти помічника!
Отже, з вами є ще хтось.
Це добрий чоловік.
Але він щойно сказав щось про помічника.
Він мав на увазі вас.
Мене? Чому?
Не хвилюйтеся через це.
Це, мабуть, якесь непорозуміння.
Вам досі потрібна лампа?
Так, якщо ви не заперечуєте.
Мені не треба. Я звикла до роботи.
Тут брудно.
Ні.
- Потрібна допомога? - Ні, не у перший же день.
Перший день? Знову?
Я залишаюся тільки наніч.
Ви завжди викидаєте пісок уночі?
Так, пісок мокрий. А так простіше.
Кошик готовий!
Дякую!
Ось.
Дозвольте допомогти.
Висипай!
Усе одно їм нелегко.
У цього села справжній місцевий колорит.
Який колорит?
Любов до рідного дому.
Розумію. Це дуже добре!
- Поки ви працюєте? - До ранку.
Ранку?
Пісок не чекатиме.
Висипай!
Який жах!
Ой!
Це дивно. Драбина зникла.
Пані.
Прокиньтеся, будь ласка.
Вибачте, мені потрібна драбина
Її тут немає.
Мені хотілося б піти.
У мене тільки три дні вихідних. Я не можу гаяти часу.
Хвилиночку.
То була мотузяна драбина!
Її можна опустити тільки згори.
Дідько! То була пастка!
Мені дуже шкода.
Шкода? Що ти маєш на увазі?
Я запитав, що ти маєш на увазі.
Мені шкода.
Цього не досить!
У мене є робота. Мені не можна гаяти часу.
Але ти ж розумієш, правда?
Розумієш? Та що тут розуміти?
Але бачиш...
одній жінці тут тяжко вижити.
А як це стосується мене?
Скоро прийде північний вітер. Можуть бути піщані бурі.
Ти мене тримаєш заручником?
Мені дуже шкода.
Це жарт? Я не бездомний волоцюга.
Я шанований учитель. Я приписаний містом.
У вас буде біда, коли мене почнуть шукати.
Незаконне затримання - серйозний злочин.
Якщо я не встигатиму відкидати пісок,
мій будинок буде поховано.
Прекрасно, нехай так і буде!
Ти мене в це не затягнеш!
Потім засипле сусідній будинок.
Нехай їх усіх засипле через мене!
А чому ти?
Чому ти тримаєшся цього місця?
Ти божевільна!
Подумай.
Ти нічим не зобов'язана цим селянам.
Я не можу розділити твого почуття самопожертви.
Нехай борються із піском науковими методами, через зелені насадження чи ще щось.
Вони підрахували, що так значно дешевше.
Чудово, раз ти кажеш! Поклич головного!
І я скажу йому, наскільки це все дурне!
Чого ти чекаєш?
Має ж бути спосіб його покликати.
Удар у бляшанку чи як там!
Чому мовчиш?
Це можливо.
Я утечу, коли сповзатиме пісок.
Виродки!
Що за звук?
Дзвіночок
Хлюп-хлюп
Що за звук?
Голос диявола
Хлюп-хлюп
Що за звук?
Пане, ви прокинулися?
Як почуваєшся?
Могло бути гірше.
Дозволь витру спину.
Стоп! Боляче!
Боляче?
Так.
Може, помасажувати?
Ти серйозно? Я міг щось зламати.
Якщо тебе це так хвилює, виклич лікаря.
Моя білизна ще не висохла?
У ліжку треба спати цілком голим.
Чому?
Від піску буде висип.
Висип?
Пісок притягує вологу.
Спокійно! Не опирайся!
Потерпиш.
Тепер ми обоє можемо сказати, що нас зрадили.
Що посієш, те й пожнеш.
Люди не собаки.
Їх не посадиш на ланцюг.
Агов, що відбувається?
Поспішіть!
Ми чекаємо!
Витягніть мене нагору!
Вона зв'язана усередині! Якщо хочете їй допомогти, витягніть мене!
Ні.
Вони ще не перемогли.
Битва тільки почалася.
У них будуть великі проблеми.
Нічого боятися.
У мене всі переваги.
Це насправді хороший досвід.
Може, я напишу про це, коли повернуся.
Це шочу.
Як продумано, мені дають випити, щоб заздалегідь відсвяткувати перемогу.
Переворот, еге?
Люди і хвилини не всидять на місці.
Хочеш сигарету?
Ні.
У мене від неї горло пересихає.
- Води? - Зараз зі мною усе гаразд.
Не соромся, проси.
Я не маю нічого проти тебе.
Боляче?
Треба бути економними.
Пайок спускають тільки раз на тиждень.
Пайок?
Так.
І тільки туди, де є чоловік.
За це платить сільське правління.
Розкажи мені щось.
Таке траплялося до мене?
У нас так бракує людей.
Кого іще викрали?
Дай помумаю.
Минулої осені, продавець листівок.
Продавець листівок?
Він працював на компанію, що продавала листівки.
Ще хтось?
Цього року...
студент, проводив дослідження.
Через три будинки. Він досі там.
У нього теж забрали драбину?
Молоді не хочуть залишатися в селі.
У містах краще платять.
Кінотеатри і ресторани працюють цілий рік, правда?
Це божевілля!
Що це? Болить?
Ти б не почухав за правим вухом?
Отак?
Я перепрошую,
можна мені трохи води?
Води, будь ласка! Прошу тебе!
Це все, що залишилося. Коли наступного разу підвезуть?
Досить!
Не так багато!
Заткнися! Сама винна!
Тебе розв'язати?
Зрозумій правильно: це не співчуття.
Я втомився від твого нещасного обличчя.
Є одна умова:
ніякого відкидання піску, поки я не скажу.
Обіцяєш?
Так, обіцяю!
Я що завгодно пообіцяю!
Якщо страждаю я, страждаєш і ти.
Серйозно подумай.
Куди ти ідеш?
Біжи!
Ми нічого не можемо зробити?
Це тому що ми не відкидали пісок дві ночі.
Вода! Я говорю про воду!
Ти не хочеш пити?
Я був досить добрий, щоб тебе розв'язати. Могла б трохи підсобити.
Ну, бачиш,
якби ми почали знову працювати...
Дай мені відпочити!
Хто має право втягувати мене у цю гнилу справу?
Кожна людина створена для своєї роботи.
Я учитель і трохи вчений.
Вони б могли хоча б взяти користь із моїх здібностей.
Ми б могли, наприклад...
подумати, як використати принадність дюн.
Врешті-решт, мене сюди завело захоплення піском.
Я серйозно.
Продавець листівок, мабуть, теж тому сюди прийшов.
Розрекламувати місце. Перетворити у туристичний курорт.
Змусьте пісок працювати на вас, а не проти вас.
Але для курорту потрібне гаряче джерело.
Ну, це тільки одна ідея.
Мабуть, є особливі рослини, які ростуть на піску.
Так, Ліга молоді вирощує,
щось на зразок арахісу і тюльпанів.
Вони кажуть, що цибулини тюльпанів були настільки великі,
що вони показували їх на сільськогосподарському ярмарку в Токіо.
Якби ти їх бачив...
Досить!
Навіть мавпу можна навчити цієї роботи.
Мавпу?
Буде погано.
Здається, щось горить.
Це все марно.
Була б така можливість...
пісок поглинув би міста і цілі країни.
Ти знаєш про це?
Римське місто Сабрата,
і те, у Рубаят Омара Хайяма,
обидва цілковито поховані часточками завбільшки з одну восьму міліметра.
З цим не поборетеся!
Це безнадійно!
Що ти робиш?
Ні!
Я збираюся зробити драбину!
Ти не зможеш!
Мені... витерти пісок?
Але...
Хіба міські дівчата не кращі, ніж я?
Нісенітниця!
Дай мені ганчірку.
Прокляття!
У мене кров згниє!
Який жах!
Що мені робити?
Зроби щось!
У мене згниє кров!
Бачиш,
якби ми знову почали працювати...
Гаразд!
Я здаюся!
Ти перемогла!
Що сталося, пане?
Вода!
Моя черга.
Тримай ліву руку нижче.
Більше навантажуй праву руку. Не так швидко втомишся.
Я мало спав.
Відпочинь, якщо хочеш. Треба звикнути.
Отак я б почувався,
якби мої м'язи були із цементу.
Будеш втомлюватися, поки не звикнеш
Цікаво, чи я коли-небудь звикну.
Звикнеш.
Я цього не розумію.
Тобі це все не здається безглуздим?
Ти відкидаєш пісок, щоб жити, чи живеш, щоб відкидати пісок?
Я знаю, тут не так весело, як у Токіо.
Я не говорю про Токіо!
Як можна терпіти життя у цій пастці?
Це мій дім.
Тоді домагайся своїх прав.
Я просто чекаю, поки мене врятують.
Врятують?
Звичайно.
Якщо мене тиждень не буде на роботі, мене почнуть шукати.
Побачать розгорнуту книгу в моїй кімнаті,
знайдуть дріб'язок у кишені пальта.
Це змусить їх щось запідозрити.
Але ти ж вічно так житимеш, якщо не почнеш заявляти про себе.
Але вони тут поховані.
Хто?
Мій чоловік і донька.
Отже, ти хочеш сказати...
Ти пішла б, якби їх викопали? Я тобі допоможу!
Ти знаєш, як змусити їх подати драбину.
А мені нічого робити назовні.
Можеш гуляти.
Гуляти?
Так! Це прекрасно! Вільно гуляти!
А це не виснажливо просто безцільно гуляти?
Але ж так нецікаво!
Навіть собаки божеволіють, якщо весь день на ланцюзі!
А ми люди!
Але бачиш, якби не пісок,
я нікому не була б потрібна.
Правда ж?
Навіть тобі.
Поглянь, ось.
Не роби цього!
Ось що мене сюди привело.
Це той жук-скакун, про якого я тобі казав.
Є ножиці?
Ножиці?
Хочу підрізати вуса.
Мені треба ножиці.
Мабуть, вони не дуже гострі.
І напевне що іржаві.
Це через пісок.
- Ці не годяться. - Ні?
Навіть близько не годяться.
Попросимо бритву, коли принесуть провізію.
Бачиш? Через пісок мої вуса колючі.
Пісок все руйнує, так?
Агов, поспіши!
Гаразд! Дякую!
Де твій чоловік?
Живіт болить. У нього озноб.
Ти, мабуть, замучила його любов'ю!
Висипай!
Треба допомога із купанням?
Не хочу митися. До смерті втомилася.
Але хотілося б.
Ні, ти хворий.
Я липкий від поту.
Нічний піт. Мені було так погано, що не міг спати.
Думаю, можу підігріти води.
- Будь ласка. Я допоможу. - Все добре. Я зроблю
Про що ти думаєш?
Так, нічого.
Я тебе сфотогафую. Стій там.
Краще не треба.
Ну ж бо.
Посміхнися.
Ти хочеш додому, так?
Чому запитуєш?
Тобі може допомогти радіо.
Чутимеш про світ.
А навіщо?
Знав би, що відбувається у Токіо.
Я почав збирати комах, щоб усього цього здихатися.
Порівняно із тим незрозумілим способом життя,
поява мого імені у книжці була б чимось осяжним.
Але радіо було б хорошою розвагою.
Дуже добре.
Доп'ємо шочу?
- Ти досі хворий. - Допоможе заснути.
Мені й без того спати хочеться.
Ну, випий.
Я не можу.
Давай. Сьогодні мені хочеться святкувати.
- Вода кипить. - Давай.
Що з тобою?
Давай, випий.
Як добре нарешті помитися.
Ти страшна людина, якщо змушуєш мене, втомлену, так працювати.
Допоможіть!
Допоможіть, хто-небудь!
Допоможіть!
Ось, хапайся за це.
Будь ласка, витягніть мене цією мотузкою.
Дурень, ми не можемо тебе витягнути, як якийсь корінь.
Ми тебе викопаємо. Хапайся за дошку.
Добре, що ми вчасно встигли.
Тут багато пливуна.
Навіть собаки остерігаються.
Скільки людей тут залишилися?
Немісцеві не знають, що тут.
Якщо розкопаємо, зможемо знайти щось цінне.
Два-три фотоапарати напевно.
Спокійно.
Мені дуже шкода.
Зробити чаю?
Котра година?
Я не знаю.
Може, близько 8:30.
Мені нічого не вдалося.
Цілковита поразка.
А в тебе є...
дружина?
У Токіо.
Це не твоя справа.
Маєш рацію.
Але це дуже погано.
Якби я утік,
я прислав би тобі радіо.
Радіо?
Ти ж хочеш, правда?
Та не треба.
Я можу заробити і купити тут.
Мені нічого не вдалося.
Витерти тебе?
Я не знав географії, от чому.
Але якось вони прийдуть мене шукати:
мої друзі, профспілка,
шкільне керівництво, батьківський комітет.
Мені не дадуть тут померти.
Іди. Дозволь тебе помити.
Що це?
- Моя остання надія. - Остання надія?
Пастка для ворон.
Я покладу принаду на газету.
Якщо ворона спокуситься на приманку, то її засмокче пісок.
Ворони дуже розумні.
Від голоду вони стають дурними.
А чому ти кажеш, що це твоя остання надія?
Тому що.
Я прив'яжу до її лапки листочок, де проситиму допомоги.
Ніхто не шукає тебе.
А минуло вже три місяці.
Хто?
Твої рятівники.
Вони, мабуть, думають, що ти утік.
Утік?
Що тобі набридла твоя робота.
Це неможливо.
Я залишив свою банківську книжку.
Залишив розгорнуту книжку на столі.
І так по кімнаті видно, що я благаю про допомогу.
А тобі там що?
Що ти маєш на увазі?
У Токіо.
А чому ти думаєш, що я туди хочу?
Це занадто.
Агов, ваша провізія!
Зачекайте хвилинку! Чекайте!
Ви можете мене випускати?
Тридцять хвилин на день, щоб побачити море?
Я обіцяю, що не втечу.
Двадцять хвилин! Десять!
Я добре поводився три місяці! Будь ласка, я божеволію!
Рада села це обговорить. Ми дамо вам знати.
Будь ласка! Ви ж не можете тримати мене під замком!
Ти жахливо тяжко працюєш.
Ще двадцять і я зароблю 1000 єн.
"Ти такий молодець"
"Я посміхаюся в щасті і в горі!"
Я не дам себе одурити!
Я відмовляюся помирати, як собака!
А що хорошого в радіо? Скоро буде запізно.
Їм на тебе начхати.
Я знаю.
Люди думають тільки про себе.
От ми жахливо замучені, але весело махаємо хвостами.
Ти ще не взнаєш, а про нас тут уже забудуть.
Ніколи! Тут увесь пісок!
Пісок? Що в ньому хорошого?
Це джерело усіх твоїх нещасть.
- Він добре продається. - Де?
На фабриках у місті.
Ти жартуєш? Незаконно використовувати такий солоний пісок.
З-під поли, за півціни.
А тоді зруйнується будинок або дамба.
А це проблема інших.
Саме так. Це проблема інших.
Але хтось же наживеться на цьому шахрайстві.
Навіщо йому допомагати?
Сільське правління продає і купує.
Вони дуже добре нами опікуються.
Я просію пісок.
Жити тут - це як зводити будинок на воді,
коли розумніше було б придбати човен.
Таке закостеніле мислення.
Будинок або нічого.
А ти не хочеш додому?
Тут все інакше.
Навіть якщо це брехня,
є надія,
що завтра все зміниться.
Щоранку лягаючи спати,
я така налякана,
що знову прокинуся сама.
Мені від того страшно.
Постав сюди.
Що, пане, тяжко працюєш?
Що він тут робить? Зарано для кошика.
Ти казав, що хочеш побачити море.
Так.
Будь ласка! Випустите мене?
Можливо.
Будь ласка. Я завчив свій урок.
Хоч годину на день?
Добре, але покажи нам сам знаєш що.
Обоє виходьте туди,
де усі вас бачитимуть.
"Сам знаєш що"?
Так, ти мене чув.
Ну, знаєш, із цією старою.
Отак!
Ми це обговорили.
Ми усі домовилися. От що маєш зробити.
Агов, чого так довго!
Поспіши!
Що нам робити?
Це смішно!
Але це мій єдиний шанс.
Просто ігноруй їх.
Та не сприймай це так серйозно.
Що? Ми не збоченці!
А яка різниця? Все одно ми тварини!
Ну! Можемо просто прикинутися!
Ідіот!
Як це сталося?
Це дивно.
Не було й краплі дощу за три тижні.
То через капілярність.
Отак.
Якщо я вдосконалю техніку, ніколи більше не перейматимемося через воду.
Випаровування на поверхні притягує підземну вологу.
Уся дюна функціонує як насос.
Це так ніби ми сидимо на вершечку усмоктувального насоса.
Може, я зроблю навіть кращий резервуар.
Жах! Я ледве дихаю.
Майже грудень.
Ну тоді...
Знову?
Коли холодно, їжі мало. Більш ймовірно, що ворона візьме приманку.
Дивний!
Іноді мені хочеться влаштовувати капкани.
Якби тільки було радіо,
ми б чули прогноз погоди.
Мені страшно.
Закопаю це, поки гріється вода.
Тільки не зараз...
Допоможіть!
Хто-небудь, допоможіть!
Ні... ні.
- Що сталося? - У неї болі.
Це дитина.
Дитина?
Відколи?
З жовтня.
- Тут болить? - Так.
- Нудота? - Так.
А тут?
Можливо, позаматкова вагітність.
А ви звідки знаєте?
Він підковував коней ветеринара!
Байдуже. Швидко викличте лікаря!
Він не приїде сюди вчасно.
Лікарі сьогодні...
Нехай принесуть коляску.
Уже йдуть.
Я боюся.
Вітер стих?
Так, трохи.
- Як ми її піднімемо? - Вкутаємо у матрац.
Ходімо.
Поклади під неї дошку.
Ось твоє радіо.
Радіо?
У важкий час.
Відкрити?
Хочеш узяти?
Закутай із нею у матрац.
У тебе є іще дошка?
Візьми з полиці позаду.
Отам, унизу.
- Добре, раз, два -- - Піднімай!
Ні... ні.
Послухай.
Чекай.
Ти щось казав?
Немає значення. Іншим разом.
Ні...
Добре, витягуй її.
Ні.
Ні... ні!
Підтягуй ближче.
Повільніше. Не поспішай.
Зараз немає потреби тікати.
У мене є шлях до відступу.
Я можу написати додому.
Крім того, мене розпирає бажання
розказати комусь про насос.
А кому, як не цим селянам?
Якщо не сьогодні, то, може, завтра.
Я впевнений, що комусь розкажу.
А наступного дня утечу.
СІМЕЙНИЙ СУД ТОКІО ЗВІТ ПРО ЗНИКЛУ ЛЮДИНУ
ІМ'Я: ЖУМПЕЙ НІКІ
ДАТА НАРОДЖЕННЯ: 7 БЕРЕЗНЯ 1927 р.
ВІДСУТНІЙ ПОНАД СІМ РОКІВ
У СПИСКАХ ЗНИКЛИХ БЕЗ ВІСТИ
переклад Орися (ака antusyrzhuk)