Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
I EN FILM AF ROGER VADIM
BASERET PÅ ET STYKKE AF ARTHUR SCHNITZLER
-Interesseret? -Det er for sent.
Vi har vagt om fem minutter.
Dumme spytslikkere. Hvornår lader I jer hverve?
Kom så, patrioter!
-Den slags kvinder er så uhøflige. -Glem hende.
Georges.
Georges!
Hov. Er du blind?
Du er ikke Georges.
Jeg blev næsten kørt over. Kunne du ikke sige, det ikke var dig?
-"Ikke mig" hvad? -Georges.
Mit navn er Georges.
Du er ikke den eneste, der hedder Georges! Jeg troede, du var fra Ploubalec.
-Hvor ligger Ploubalec? -I Finistère. Der kommer jeg fra.
Hold da kæft. Ligner jeg en fra Ploubalec?
Hvad ville du med Georges?
Jeg kendte ham, før jeg flyttede til Paris.
-Har du været i Paris længe? -Et år.
-Og luder? -Også et år.
-Du ligner ham så meget. -Nu er det nok.
Han ligner måske mig. Vi ses.
Kom hjem til mig. Der er pænere end kasernen.
Ja, men vi har vagt om fem minutter. Jeg har ingen penge. Farvel.
Det vil intet koste dig, da du ligner Georges.
Du er pigen, Buzard fortalte mig om.
-Hvem er Buzard? Jeg kender ham ikke. -Jo, det må være dig.
-Hænger du ikke ud på Omnibus? -Nogle gange. Hvad så?
Der er en pige på Omnibus Cafe.
Buzard var ude for en ulykke. Hun kørte ham hjem.
Hun ville ikke have betaling, selvom Buzard er grim.
-Han kunne ikke tro det. -Du ved…
Jeg har haft meget med hjem fra Omnibus. Jeg kan ikke huske dem alle.
Men hvis Buzard er grim, var det ikke mig. Eller det var i al fald ikke ham.
Nå? Skal vi?
Du har travlt, nu hvor du ved, det er gratis.
Jeg har vagt om fem minutter, så spar mig for høflighederne.
-Hvor sover du? -Ti minutter herfra.
Laver du sjov? Det er for langt!
Jeg kan lide dig, men…
Jeg mister min fridag på lørdag, hvis jeg fjoller rundt.
Kom på lørdag så. Ikke? Det er stadig gratis!
Okay, fint. Giv mig din adresse, hurtigt!
-Du kommer ikke -Jo.
-Du er ynkelig. Og klæbende! -Dit svin.
Du ved godt, du ser godt ud. Kom nu.
Lad os gå over bymuren, hvis jeg bor for langt væk.
-Naturen er ikke lige mig. -Jeg kender et godt sted.
Kom nu.
Græs dufter faktisk godt.
Jeg vil have en elsker som dig.
Jeg ville gøre dig for jaloux.
-Jeg har altid brug for forandring. -Jeg kan få dig til at ombestemme dig.
Georges var den største skørtejæger, da han mødte mig på mine forældres gård.
Vi kunne lide hinanden, så han gik ikke i seng med andre i tre måneder.
Jeg må sige… at kunne lide nogen sådan er noget særligt.
Det er næsten lige så smukt som selve følelse.
Jeg når det ikke!
Send mig en kopi af din kærlighedshistorie.
Min lørdag er ødelagt.
Sig i det mindste tak!
Fint nok. Lad mig hygge mig.
Hør… En dollar er meget, men giv mig i det mindste ti cent!
Ti cent? Fik du set ordentligt på mig?
-Så giv mig en cigaret. -Tror du, jeg er idiot?
Er det ikke nok at ødelægge min lørdag?
Godt så. Skrid, nærigrøv!
Svin. Taber!
Er den franske hær ikke skøn?
Hvis det er sådan, de vil rense det franske flag…
Han kan stikke det skråt op.
Fine Déroulade!
Så vi sniger os ud, knægt? Det bliver 15 dage!
Med vores gamle ven Bidasse
Er vi aldrig langt fra hinanden
Vi vil altid være to drenge født i Arras
Hovedstaden i Pas-de-Calais
Og senere i livet
Vil vi forblive tro mod vores regiment
Vi har haft mange orgier
Vi har haft det så sjovt
Tid til tredje runde!
Jeg prøver igen.
Bravo.
Knockout.
-Du er så stærk. -Jeg er med i dragonerne.
-Vil du danse? -Ja.
-Kommer du her tit? -Nej, det er første gang.
Jeg plejer at tage til Wagram, mit kvarter.
Jeg skal mødes med en ven, som kommer her ofte.
-Så er det godt, vi mødtes. -Jaså?
Cheferne bad mig opgive min fridag fra kasernen.
-Hvordan kom du så ud? -Hvad er mure til for?
-Derfor byggede vi dem. Som støtte! -Gud, det ville jeg aldrig turde.
-Hvad hvis du støder ind i sergenten? -Det sker ikke.
Jeg er virkelig heldig.
Noget sagde mig, at jeg skulle komme i aften.
-Jaså? -Jeg vidste, jeg ville møde dig.
Du ved, skæbnen!
Jeg er en sand romantiker. Er du?
Der er min ven.
Det siger du ikke.
Vi vinker til hende.
Hej.
Jeg er en gammel ven af din ven. Hvad var det, du hed?
-Germaine. -Jeg er Germaines gamle ven.
Og venners venner… er alle venner.
-Hvad hedder du? -Rose.
Interessant navn. Vil du have en øl?
Kom nu.
Du godeste. Cheferne spiste middag i aften.
Bunken af beskidte tallerkener tog en evighed. Heldigvis lod kokken mig gå.
Min skat, vil du have den øl?
Hvad med mig?
Også dig. Hvad tror du, jeg er? Et fjols?
Kvinder er altid så mistænksomme.
Denne vej, frøken Rose. Der er et godt bord.
Lad os se vores gamle elskovsrede sammen igen
Tjener!
De lange dage, du knælede for mig
Måske husker du dem stadig i dag
Tjener, tre øl.
Hvor vi elskede hinanden
Jeg tager en shandy i stedet.
Fra januar til december
Ingen vil vide, hvor lykkelige vi var
Så tæt på himlen i vores søde, lille rum
Er du romantiker, frøken Rose? Det er vildt, så romantisk jeg er.
Men hvor langt væk min ungdoms søde drøm
Nu virker
Hvor højt vi elskede hinanden
Så snart solen tillader det
Kan vi vise vores glæde
Om søndagen sad vi ved vinduet
Hvordan vi to vil elske hinanden
Vi erstatter kærlighed med ømhed
Og vi får den søde drøm at se igen
Hun stopper aldrig, vel?
-Vi bør danse. -Elsker du virkelig at danse?
Med dig, ja.
Hvor sjovt. Staccato-polka! Skal vi?
-Vil du danse, frøken? -Ja.
Vi er udenfor! Jeg vidste ikke, hvor jeg var.
Nå ja.
Den friske luft føles godt.
Jeg elsker at danse og vil aldrig stoppe.
Ingen anden pige var så sød som dig.
-Har du prøvet dem alle? -Man kan se det på dansen.
Hallo! Du er modig, hvad?
Pas på, du ikke river knapperne af!
Du burde være mere formel!
-Nå? -Vi kender ikke hinanden godt nok.
Så lad os lære hinanden bedre at kende. Hvad tror du, vi laver nu?
Vi har lige mødt hinanden.
Vås. Vi har ikke lige mødt hinanden. Vi har danset tre gange.
Nej. Nej, hr. Georges. Det går for hurtigt.
Opfør dig ordentligt. Nogen kunne jo se os.
Kom og se. Det er sjovt. Der er et forladt hus der.
Jamen hr. Georges. Hvad laver du? Lad os gå tilbage til de andre.
-Hvorfor skulle vi det? -Nej!
Hr. Georges!
Havde jeg vidst…
Åh gud!
Du er så blød.
-Som smør. -Jeg kan ikke se dit ansigt.
Hvad er der med mit ansigt?
Nå, min skat? Du bliver ikke her hele natten, vel?
-Hjælp mig op. -Fint.
Åh, Georges…
Hvad havde Georges gang i?
Du er en beskidt dreng, ikke?
-Skal jeg lide? -Det kan du tro.
-Giv det tid. -Hold nu op.
Vær nu sød.
Jeg er sød.
Jeg må godt ryge, ikke? Det ødelægger ikke følelsen.
Bare hold om mig. Som du gjorde tidligere.
Det er så mørkt nu.
Lad os gå tilbage. Der er lysere.
Du vil ikke være i mørket længere, vel?
Sig i det mindste, at du elsker mig. Det bør du sige til piger.
-Har jeg ikke bevist det? -Jo.
-Men du bør også sige det. -Kvinder er så komplicerede!
Lyt.
Hurtigt, de spiller Polka des Mirettes.
Vil du ikke kysse mig igen? Lyset er for skarpt derinde.
Fint.
Sådan. Kom, lad os danse!
-Har du stadig lyst til at danse? -Ja, derfor sneg jeg mig ud.
Jeg må hellere tage hjem. Min chef er en rigtig ko.
Jeg må ikke være ude efter kl. 23.
Så… Jeg tænkte, du kunne køre mig hjem.
-Køre dig hjem? -Ja.
-Det er trist at tage hjem alene. -Hvor bor din dumme chef?
-Tæt på Les Invalides. -Det er fint. Det er på vejen.
Men jeg skal være hjemme ved midnat. Og din ven venter på os.
-Hvorfor? Er det hendes tur nu? -Vi må være høflige.
Jeg inviterede hende, ikke?
Pokkers.
Er du glad nu? Vi gik glip af Polka des Mirettes.
Kvinder, helt ærligt
Skønt. De spiller den igen!
Der er frøken Germaine.
Jeg tager denne dans. Må jeg afbryde?
Hvis jeg skal køre dig hjem, så vent på mig.
Okay, jeg venter.
Hent dig en øl.
Kvinder, helt ærligt! Sådan er du sikkert ikke, frøken Germaine.
Vil du danse, frøken?
Nej tak. Jeg vil ikke danse mere i aften.
"Min skat, i dag er det søndag.
Jeg er sikker på, du har det sjovt.
Jeg er helt alene. Kokken er ude for i dag,
og cheferne er taget ud på landet.
Her er kun ejerens søn, som forbereder sig til en eksamen.
Det er så trist i dette dejlige vejr.
Det er så trist
i dette dejlige
vejr."
Kom ind.
Ringede hr. Alfred efter mig?
Ja, Rose, jeg ringede.
Hvad har jeg… Gider du lukke skodderne?
Ja, her er køligere, når skodderne er lukket.
Javel.
-Ringede hr. Alfred efter mig? -Ja.
Rose. Er der cognac i huset?
Bestemt, hr. Alfred. Men den er nok låst inde.
Ja, det er sandt, det er søndag i dag.
-Jeg er lidt fortabt. -Hr. Alfred arbejder for hårdt.
Hr. Alfred burde hvile sig lidt.
-Rose, giv mig et glas vand. -Javel.
Tak, Rose.
Lad vandet løbe, så det er køligt.
Kom med det.
Undskyld mig.
Jeg er udmattet. Hvad er klokken, Rose?
Klokken er næsten fire.
Fire?
Tak, Rose. Her.
Ja, hr. Alfred?
Rose, jeg har lige tænkt på det nu, men det er ret vigtigt.
-Professoren er her ikke endnu. -Jeg ville have hørt dørklokken.
Overraskende, han kommer som regel tidligt.
Medmindre han ringede, mens hr. Alfred ringede.
-Rose, kom her. -Javel.
Nej, nærmere.
Tættere på. Det er fint.
Jeg tænkte på…
På hvad, hr. Alfred?
På din bluse. Den er sort, ikke?
Den er sort. Det er en smuk, sort farve.
-Om vinteren er den blå. -Men det er sommer.
Så den er sort. Det bliver varmt om sommeren.
Det er små knapper, ikke?
Jo, hr. Alfred. Det er bittesmå knapper.
Men… Vi bør ikke løsne dem, hr. Alfred.
Hvorfor ikke?
Små knapper… Knapper er dumme, ikke?
Hr. Alfred!
Din hud er så hvid, Rose.
Hr. Alfred smigrer mig. Men nu vil jeg knappe min bluse op.
Nej, ikke lige nu. Det ville være så trist!
Lad være med det!
Har du en elsker, Rose? En elsker, som…
Nej, hr. Alfred.
Hvorfor siger du det med sådan et suk? Det er ikke normalt.
Du er så smuk. Det giver mig kvalme!
Sikke nogle pæne, små sko.
-Dine strømpebukser er sorte. -Hvad hvis nogen ringer?
Jeg er ligeglad. Jeg er så ligeglad!
-Hvem ringer nu? -Hr. Alfreds professor.
Professoren?
For det, han lærer mig…
Administrationsloven er ikke særlig nyttig i livet.
Men dine ben…
Dine ben!
Jeg har holdt øje med dig i lang tid, Rose.
-Har du ikke bemærket det? -Jo.
Nogle gange, når du serverer for os,
læner du dig frem, mens du bytter tallerken.
Din mave rører min ryg. Vidste du det?
Faktisk læner jeg mig altid tilbage.
Har du lagt mærke til det? Jeg vidste ikke, hvad jeg gjorde.
Så en dag…
sagde jeg "ja, frøken" til hr. Poincaré, som far havde inviteret på middag.
Far og bedstefars ansigtsudtryk!
Jeg kunne ikke styre mine bevægelser.
Jeg spiste med det, jeg havde til rådighed.
Og en dag spiste jeg suppe med en fiskegaffel!
Bemærkede du det?
Ja, hr. Alfred. Vi grinede så meget i spisekammeret.
Dine tænder!
Rose, når du griner… De tænder.
De er som alle andres, hr. Alfred!
Nej, ikke som alle andres! Sæt dig, så jeg bedre kan se dem.
-Jeg falder! -"Jeg falder!"
Det er så dumt at sidde ned.
Det er en latterlig stilling. I en ret vinkel.
Den er så kunstigt. Her, stræk ud.
-Det er mere naturligt. -Nej!
-Nej, hr. Alfred. -Jo.
Jeg havde aldrig gættet, at du ville være sådan en slem dreng.
-Det er for lyst her, hr. Alfred. -Nej, det er alt sammen i dit hoved.
Det er næsten mørkt.
Jeg har holdt øje med dig.
Der er et lille vindue over døren til dit værelse.
Jeg kiggede engang ind, mens du var i bad.
Hr. Alfred…
Hvor frækt.
Sig ikke det. Det var smukt.
Hr. Alfred. Hvad hvis nogen ringer med klokken?
Så åbner vi bare ikke.
Foran din far?
-Far? -Der.
Rose…
Hr. Alfred…
Det er ikke kun det.
Elsker du mig ikke bare lidt?
Det er professoren.
Jeg kan ikke gå ned og åbne døren i den tilstand.
Han finder et andet sted til sin administrationsret.
Jeg var måske en smule…
en smule…
Nej, hr. Alfred.
Det, du sagde, var ikke sandt, vel? Du har haft en elsker før.
Ja, hr. Alfred.
-Bare rolig. -Det tænkte jeg nok.
Vi må selvfølgelig være meget forsigtige med min mor.
Fra nu af lover jeg aldrig at være alene med dig,
så det aldrig sker igen.
Vi lod os rive med. Jeg beklager.
Rose…
Du er så charmerende og sådan en fantastisk pige.
Men det bør blive mellem os. For din og min skyld.
Naturligvis, hr. Alfred.
"Jeg tænker på dig.
"Er du mig tro?"
"Sophie, Sophie!
"Du må sige ja til at møde mig alene."
Sophie, min skat. Nej, ikke endnu. Det er for meget.
Sophie, jeg vidste… Nej. Jeg var så bekymret… Undskyld mig.
-Har du brug for noget? -Nej tak.
Nogle gange, når man flytter ind…
Men jeg står til rådighed.
Det er meget venligt. Tak. Men jeg har alt her.
Jeg er meget diskret!
Men hvis jeg kan hjælpe…
Nej, ellers tak.
Gamle heks. Med værelser til den pris burde hun rende og hoppe.
Nej, nej!
-Nej, det er til mig. -Nå?
Sophie.
Alfred, jeg er skrækslagen.
-Jeg besvimer! -Nej, ikke her.
På mit værelse! Kom og besvim på mit værelse.
Men hvor tager du mig hen, Alfred?
Sid ned, Sophie.
Sid ned.
Tak.
Åh, Alfred…
Alfred, lad mig gå. Jeg beder dig.
-Hvor er jeg? -Hjemme hos mig.
-Har du boet her længe? -Nej, ikke så længe.
-Vil du ikke tage hatten af? -Hvad er der med dig, Alfred?
Jeg sagde, jeg kun ville blive fem minutter.
Tag i det mindste sløret af.
-Jeg har to på! -Så fjern begge to.
Jeg har ret til at se dig, ikke?
Betyder jeg så meget for dig, Alfred?
-Der er så varmt herinde. -Det er sommer.
Jeg bør gå…
-Jeg må hellere gå. -Tag hatten af.
Jeg må hellere gå. Alfred, jeg bør gå.
Læg knappenålene på kaminen.
Ellers finder vi dem aldrig igen.
Hvad er der galt, Alfred? Stak du dig selv?
Nej… Nej, Sophie.
Du har aldrig været så smuk!
Alfred, du lovede at opføre dig ordentligt.
-Der er så varmt herinde. -Tag handskerne af!
Ja, mine handsker…
Læg dem ved siden af hatten.
Og nu, farvel, Alfred.
-Jeg går nu. -Nej, Sophie.
Åh, Alfred… Hvad har du gjort ved mig?
Jeg skrev et så langt brev til dig…
-Det fik jeg ikke. -Jeg har ikke sendt det.
Jeg skrev, jeg ikke ville komme.
Jeg forstår det ikke, Alfred. Jeg har en mand, en lille pige…
Alfred…
Det er frygteligt. Vi er ulykkeligt forelskede.
Det er rigtigt, ikke? Ulykkeligt forelskede?
Jeg ved det ikke.
-Giv mig et kys til. -Nej!
Så et sidste.
Nej. Ikke på munden.
Alfred, hvis du elsker mig, bør du lade mig gå.
Min hat!
-Er der et værelse ved siden af? -Ja, et lille.
Hvad mener du med "lille"?
-Jeg mente… -Hvad er der derinde, Alfred?
En slags salon…
-Er du tit vært? -Nej, aldrig.
-I tilfælde af… -Alfred, sværg på noget.
Jeg sværger.
Nej, det er ingenting.
Giv mig et glas vand, så går jeg.
Lad vandet løbe, så det er køligt.
Der er intet vand.
Foretrækker du ikke lidt portvin?
Bare en dråbe. Et glas for at sige farvel.
Jeg henter en proptrækker.
Ingen proptrækker.
Satans.
Hvad siger du til dig selv, Alfred?
At jeg er ulykkelig. Livet er for hårdt!
Det er en ørken, hvor man aldrig møder nogen eller finder noget!
Satans.
Alfred, hvad har du gjort?
En uheldig gestus. Jeg ved ikke, hvad jeg laver.
Livet er kort, Sophie!
Det er ingen grund.
Du ødelægger min frisure.
Alfred, min søster venter på mig. Hun har feber.
Jeg har også feber. Den eneste ene, sande feber!
-Alfred. -Den får man kun én gang.
Alfred, du lovede at opføre dig ordentligt.
Og jeg troede på dig.
Her er så lyst, Alfred.
Hvad laver du, Alfred?
Hvor skal vi hen?
Der er mørkere inde ved siden af.
I den anden salon?
-Det er et soveværelse. -Et soveværelse…
Alfred, havde jeg vidst…
Alfred, hvad laver du med mig?
Alfred!
Alfred, du sagde, det var en salon.
Du er meget uartig, Alfred.
Nej. Ikke på sengen! Ikke på sengen…
Alfred, vi har kun set hinanden til messe.
Eller på Palais de Glace.
Skynd dig, Alfred. Jeg fryser!
-Har du dit ur? -Jeg kommer, skat!
Jeg må elske dig for højt.
Ja. Jeg må elske dig for højt. Jeg var vred.
Jeg havde allerede været halvskør i flere dage.
Jeg havde det på fornemmelsen.
Pin ikke dig selv, min kære. Du er så nervøs.
Slap af.
Det er faktisk forståeligt.
Ja.
Har du læst Stendhal?
-Stendhal. -Ja.
Om Kærligheden. En bog, Stendhal skrev.
Nej… Hvorfor spørger du om det?
I bogen fortæller Stendhal en vigtig historie.
Nå? Hvilken historie, min kære?
Historien om kavaleriofficerer, der genforenes.
Og?
Disse kavaleriofficerer… fortæller om deres romantiske eventyr.
De fortæller hver især, hvad de følte for den kvinde, de elskede højest.
Og de indrømmer alle…
at med den kvinde oplevede de det samme, som jeg gjorde i dag.
-Nå? -Ja. Det er nok klassisk.
Men uanset hvad, min kære, lovede du at opføre dig ordentligt.
-Kom nu, prøv ikke at være vittig. -Jeg er ikke vittig.
Stendhals historie er meget lærerig.
Indtil nu troede jeg bare, det ville være
ældre mennesker eller folk, der udfordrede skæbnen, som…
Men det har intet med det at gøre!
Det handler om intensiteten af ens følelser.
Det smukkeste ved Stendhals historie er,
hvad en af officererne siger til sidst.
Han siger, at han tilbragte seks nætter…
Eller tre. Jeg kan ikke huske det.
Med en ung kvinde, han havde begæret i ugevis.
Og hver aften var de sammen
og græd glædestårer.
-Sammen? -Ja, sammen.
-Det er smukt, ikke? -Jo, meget.
Men nogle mennesker græder ikke, vel?
Men det er et særtilfælde.
Det var en særlig kærlighed.
Nå ja. Jeg forstod, at Stendhal sagde,
at alle officerer i de omstændigheder…
Ja, gør bare grin med det! Det er lettere end at prøve at forstå.
Jeg tænker slet ikke på det mere.
Du bør også stoppe med at tænke på det, min kære.
-Du er ikke ved at græde, vel? -Du gør det igen!
Nej, min kære. Jeg er så glad.
Kan du huske vores første samtale?
Du sagde til mig… Du sagde, vi ville være engle.
Og vi er engle.
-Hvad er klokken? -Det ved jeg ikke.
Din hud er så blød.
Åh nej… Nej, Alfred. Det er så sent nu.
Min søster er syg. Jeg lovede at besøge hende.
Vi er skabt til at være engle.
Læser du stadig? Du får ondt i øjnene.
-Er du færdig med avisen? -Nej, men der er intet interessant.
Vi lever i en tid uden historier.
År 1914 er et år, hvor der ikke skete noget.
Vi må hellere sove, skat.
Hvad læser du?
Bare et eventyr Der sker heller ikke noget.
Du er så charmerende.
Du har en særlig glød i aften.
I aften?
Ja.
Ved du, at jeg stadig er forelsket i dig?
Nogle gange tror jeg, jeg glemmer det.
Nogle gange bør vi glemme det.
Hvorfor?
For hvis vi stadig var forelskede i hinanden,
ville et ægteskab være noget uperfekt.
Hvis vi efter fem års ægteskab aldrig har glemt, at vi er forelskede,
ville vi ikke længere være forelskede.
-Hvorfor? -Det er jeg sikker på.
Ægteskab er ikke en affære.
Man må have en plan for fremtiden.
Så for at opsummere, du har opbevaret din kærlighed i glas,
og en gang imellem åbner du et glas.
Det, jeg mente, var meget mere poetisk, men det er noget i den stil.
Du er charmerende.
Og måden, du udtrykker dig på, er så barnlig.
Du er virkelig yndig i aften. Jeg ved ikke hvorfor.
Heller ikke jeg, min kære.
Men eftersom du synes, jeg er yndig i aften,
går jeg ud fra, at du vil åbne et glas?
Du er så sjov!
Du er det lækreste væsen, jeg nogensinde har kendt.
Kom nærmere.
Læg dit hoved på min skulder.
Lad mig gøre det klart.
Ægteskab er helligt.
Vi mænd… glemmer nogle gange betydningen
på grund af de romantiske eventyr, vi havde, før vi mødtes.
For i sidste ende…
hvilke skabninger har vi haft med at gøre før?
Ja, hvilke skabninger er det? Det har jeg ofte tænkt over.
Nogle sørgelige skabninger. Men vi skal ikke dømme dem for det.
De kan stadig bruges.
Du aner ikke, hvilken elendighed, der tvinger de usle kvinder til at synde.
Men giver de altid deres kroppe væk for penge?
Det er ikke det, jeg siger.
Jeg taler ikke kun om materiel elendighed.
Der er også den slags… Hvordan skal jeg forklare det?
En moralsk elendighed.
Det er en idé, som er lidt ufuldstændig,
af godt og ondt. Sådan er det.
Men nogle gange ser jeg dem på gaden eller på restauranter.
De virker ikke så ulykkelige. De griner altid.
Men hvordan?
Glem aldrig, mit barn,
at disse skabninger af natur vil falde længere og længere ned.
Der er ingen grænser for deres fald.
Men måske er det rart at føle sig selv falde,
som når vi drømmer.
Sophie. Hvordan kan du sige det?
Fortæl mig mere.
Fortæl mig mere. Jeg kan godt lide, når du fortæller mig om det.
Om hvad?
Om skabningerne, kvinderne, der synder.
Hvad er der med dig, Sophie?
Du lovede mig, da vi blev gift, at du
en dag ville fortælle mig, hvad du lavede i din ungdom.
Er du interesseret?
Er du ikke min mand?
Er det ikke fair, at jeg ved alt om dig?
En ung mands ungdom bør glemmes, mit barn.
Det ville være vanhelligelse.
Nej, vi vanhelliger ikke noget.
Sig mig, Henri, hvor mange kvinder har du holdt i dine arme
på den måde, du holder mig på nu?
Men, Sophie, det er pinligt.
-Jeg ved det ikke. -Men Henri, du lovede mig det.
Du skal ikke stille den slags spørgsmål. Det er virkelig dårlig smag!
Du…
Sådan en uskyldig og velopdragen ung kvinde.
Ja, jeg opfører mig pænt offentligt. Men vi ligger her alene i sengen!
Men det er vores ægteseng.
Jeg vil gerne vide det.
Men, Sophie, jeg vil ikke beskrive… Du er min kone!
Husk, at vores lille pige sover inde ved siden af.
Jeg vil også gerne have en lille dreng.
Kom nu. Fortæl mig om de andre piger. Var der… Nej…
Var der en gift kvinde blandt dem?
Hvorfor spørger du?
Bare for at vide det! Der må være gifte kvinder.
Det ved jeg, men jeg vil gerne høre det fra en, der har mødt en.
Sophie, du kender ikke sådan en kvinde, vel?
-En gift kvinde, som… -Nej, min kære, det fascinerer mig.
Mit barn.
Du forstår ikke, hvordan kvinderne har det.
De er fanget i et net af løgne, hemmeligholdelse, forræderi og fare!
-Naturligvis. -De betaler en høj pris for lidt glæde.
-De betaler en høj pris for så lidt… -Nydelse?
Hvad mener du med "nydelse? Hvordan kan du kalde det nydelse?
Men de må da føle lidt nydelse. Ellers gjorde de det ikke!
Det er bare et kort øjebliks spænding.
Ja Opstemthed…
Selvfølgelig er det kvalmende.
Men indrøm, at du har haft sådan en oplevelse før
blandt alle dine andre forhold.
Okay, fint. Ja, jeg har. Men det var min mest triste oplevelse.
Hvem var det?
-Sig, hvem det er. Kender jeg hende? -Hvad går der af dig?
Henri, var det længe siden? Længe før vores bryllup?
Spørg mig ikke om mere. Jeg beder dig, ikke mere.
-Elskede du hende virkelig? -Tal ikke om det. Jeg beder dig.
Jeg har kun elsket én kvinde: Dig.
Man kan kun elske renhed og ærlighed, ikke sandt?
Nå, men hun er død.
-Er det sandt? -Ja.
Det er dumt at sige, men jeg tror, de kvinder dør unge.
Tror du?
-Hvad? -Henri.
Nydelse er farligt!
Og hvis vi elsker vores mænd så højt, dør vi så også?
Mit søde, uskyldige, lille barn.
Du er så sød. Du er så lille. Så frisk og yndig.
Nej, skat.
-Dør vi ikke? Er du sikker? -Tværtimod!
Det er sundt i et ægteskab.
Henri…
Hvis du altid var…
forelsket på denne måde…
Hvad ville der ske, hvis jeg altid var det?
Så ville jeg vide, at du elsker mig.
Vi kan ikke altid være elskere i et ægteskab.
Hvorfor ikke?
Du er ikke kun en kvinde, jeg er tiltrukket af.
Du er også min kone socialt.
Og jeg vil ikke have, at min kone… Ja, selv med mig.
Tidligere sagde du ordet "nydelse".
-Det er noget andet. -Synes du?
Det kommer i anden række. Det rører en del af os, som ikke er…
altså, som er mindre, som vi ikke bør give efter for…
Hvordan skal jeg forklare det?
Livet er en alvorlig ting, mit barn.
Og nydelse er bare desserten. Det er ret sent.
Jeg kan lide dessert.
I har været i andre saloner før, så I tror, I ved, hvad I laver.
Men nej, I ved det ikke endnu.
I skal stadig lære det sværeste for de unge tjenere:
At servicere private lounger.
Hvad er en privat lounge? Det er et rum,
hvor nogen, som ikke vil genkendes eller forstyrres,
kan invitere en eller et par venner.
"Genkendes eller forstyrres".
Personalet må ikke genkende nogen.
På en førsteklasses skole må personalet ikke genkende kunderne.
Hvad er der galt? Du kan tale senere.
Den private klient, uanset om de er med venner
eller, og lad os ikke være hykleriske, de er alene, med en kvinde…
ønsker ikke at blive forstyrret.
Men klienten skal spise. Det er derfor, de er her.
Angiveligt.
For at de kan spise, må vi gå ind i lokalet og tage tallerkener med.
Lige der. Der kommer psykologien i spil.
Ti stille. Tal senere!
Her er en regel: Så snart de ringer, så løb.
"De blev færdige med forretten for en halv time siden.
Hvad har de gang i?" Svaret er: Det rager ikke dig!
De kan gøre, som de vil!
Men når de ringer, så kom af sted.
Hvorfor afbryder du hele tiden?
Værelse 12 har ringet uafbrudt i fem minutter, hr. Albert!
-Det skulle du have sagt, tåbe! -Du lod mig ikke tale.
Jeg beklager.
Jeg har arbejdet her i 30 år.
Og der er en undtagelse til reglen, en helt unik situation.
De ringede, men vi bør ikke gå ind.
Herren sad på klokken.
-Dine læber smager af flødeskum. -Mine læber er altid bløde.
-Har du hørt det før? -Hvad forestiller du dig?
Hvor mange har kysset dig på læberne?
Jeg har ikke talt dem. Og for det andet, hvorfor spørger du?
-Du vil ikke tro mig. -Hvorfor ikke?
Fint. Gæt.
Det ved jeg ikke. Jeg vil ikke gøre dig ked af det.
Lad os se. Tyve?
Hvorfor ikke 100?
-Hvem tror du, jeg er? -Ja, du er stadig meget ung.
Ti?
Selvfølgelig.
En pige, man møder på gaden, som følger med til en privat lounge,
må være i stand til mange grusomheder.
Har du været i en privat lounge før?
-Vil du høre sandheden? -Ja!
-Ja? -Ja.
Ja. Men ikke på den måde, du tror.
Det var med en ven og hendes forlovede til Mardi Gras.
Okay.
Det ville ikke være dramatisk, hvis du og din elsker…
Nej, det ville ikke være dramatisk. Men jeg har ingen elsker.
Hvad? Forventer du, at jeg skal tro på, at du…
Nej, men…
-Jeg har ikke haft en i seks måneder. -Jaså.
-Hvem var det? -En mand.
Du gør grin med mig. Var han din første?
Ja.
Og tro mig, han lignede dig.
Hvis du undrer dig, er det derfor, jeg fulgte så ivrigt efter dig.
Han kunne gøre, hvad han ville med mig.
-Og du forlod ham. -Nej.
Han tog tilbage til sit hjemland. Han var udlænding.
-Mere champagne? -Nej, jeg må hellere gå.
-Jeg får skældud af min mor. -Bor du sammen med hende?
Selvfølgelig bor jeg hos min mor.
Og din far?
Han døde for længe siden.
Bor du alene med din mor?
Laver du sjov? Vi er fem drenge og to andre piger.
Kom og sæt dig hos mig.
Sid ned.
-Er du den ældste? -Nej, jeg er den anden.
Min søster, Léonie, arbejder i en blomsterbutik.
-Hvad laver du? -Jeg går bare derhjemme.
Jaså.
Nogen skal være hjemme og passe børnene. Min mor arbejder også.
-Hvad siger du, når du kommer sent hjem? -Jeg finder altid på noget.
-Hvad vil du sige i aften? -At jeg var i teatret.
-Får du tit teaterbilletter? -Min bror er frisør.
-Hans kunde er frøken Réjane. -Det er et vigtigt job!
Ødelæg ikke min frisure.
-Hvad laver din anden bror? -Han går i skole.
Han vil være skolelærer.
-Men hvorfor alle de spørgsmål? -Fordi jeg er interesseret.
-Har du en anden lillesøster? -Ja, hun er stadig en lille pige.
Men jeg må holde øje med hende. De mister al deres uskyld i skolen.
Hun er kun lige 12 år.
Du tror mig måske ikke, men den anden dag så jeg hende med en dreng.
-Er det ikke utroligt? -12 år gammel… Nå da.
Nemlig.
Det er forfærdeligt. De er ikke børn længere.
Din stakkel. Her, drik noget champagne.
Værsgo.
Hvad med dig?
Hvor gammel er du?
Jeg er 19 år.
Min lille skat.
Mit lille barn.
Det er vidunderligt.
Nu forstår jeg, hvor vidunderligt det er.
-Hvad er vidunderligt? -Du er!
Du, du!
Du sagde ikke engang dit navn.
André.
-Pokkers. -Hvad er der?
-Det er min onkels navn. -Er det?
Nå? Hvad er der nu galt, din stakkel?
Jeg leder efter mine perler. Du ødelagde min halskæde.
Efter at have arbejdet her i 30 år
overvejer jeg stadig, om jeg skal gå ind, når klokken ringer.
Hvad er der, min ven?
Leger I gemmeleg?
Giv mig regningen, tak.
Ved du, hvad klokken er?
Nej, men det fortæller du mig nu.
Klokken er 23,30.
Nå? Jeg er ligeglad.
-Og din mor? -Hvad vil du med hende?
Ingenting.
Du løj for mig tidligere, ikke?
-Hun er vant til, at du kommer sent hjem. -Jeg siger, jeg var i teatret.
Hvad hvis hun spørger om stykket?
Du kan ikke være god til at lyve. Jeg kan lære dig at lyve for din kone.
-Min kone? -Er du ikke gift?
-Det er du da. -Hvorfor tror du det?
Bare en fornemmelse.
Jeg vil gerne vide det. Jeg har ikke vielsesring på.
Løgner. Den er i din vestelomme!
Du tjekkede for at se, om den var væk.
Ville det genere dig, hvis jeg var gift?
Jeg havde foretrukket, hvis du var single.
Men, du ved… livet er ligeglad med, hvad vi ville have foretrukket.
Uanset hvad havde du ikke giftet dig med mig.
Fortryder du noget, når du tænker på min kone?
-Din kone må gøre det samme som dig. -Jeg forbyder dig at sige den slags!
-Nogle ting bør man ikke sige… -Se bare. Du er gift.
Hør, jeg kan godt lide dig. Jeg kan så godt lide dig.
-Jaså? -Ja!
Jeg vil se dig igen. Ofte.
-Hvad med mig? -Hvad med dig?
Om jeg vil?
Vent… Lad mig tænke over det.
Jeg tror, jeg kan lide dig lidt.
Men du må forstå…
Jeg må gøre noget klart.
Jeg mener ikke kun moralsk.
Jeg mener… Ja, du forstår.
I min situation, både professionelt og privat,
ville jeg aldrig have tid til at holde øje med dig.
Og jeg kender nogle mænd, som bare for at more sig,
kunne nøjes med en aften…
-I en privat lounge. -Ja, en privat lounge.
Afbryd mig ikke. Og prøv at forstå.
Den første regel er meget enkel.
Svar aldrig, hvis en mand stopper dig på gaden. Bare gå videre.
Hvis de insisterer, så gå hurtigere.
Stop aldrig foran et butiksvindue.
De kommer hen for at snakke.
Det er det eneste, de venter på. At starte en samtale.
Selv med et simpelt svar tror de, de har ret til hvad som helst.
Og hvis det, Gud forbyde det, regner…
får han mest muligt ud af din nød og tilbyder sin paraply til bilen.
Du bør naturligvis sige nej.
Ødelæg bare dit tøj, min kære, uden at tøve. Jeg køber nyt til dig.
Men uanset hvad må du ikke tage hans arm!
Åh, kvinde, altid på jagt
Efter nye erobringer, dag og nat
For at behage dem i forfængelighed
Tilbringer du timevis foran spejlet
Elegance, drilagtig ynde
Et blik og et respektabelt suk
Fløjl, parfume og krinoline
Intet slår "je-ne-sais-quoi"
Fru Arthur er en kvinde
Som andre har talt om længe
Ingen aviser, ingen omtale
Hun havde mange elskere
Fru Arthur er en kvinde
Som andre talte længe om.
Nu vil jeg synge Xanroff.
Den kvinde har et utroligt talent.
Jeg nyder at klappe af hende.
Jeg nyder det også. Så er dine hænder beskæftigede.
Du er så sjov.
Ved du, hvor sjældent det er at finde en pige som dig på gaden?
Det har jeg sagt til mig selv.
Ca, ca, hopsasa
-Ved du, hvad vi burde gøre? -Nej, men det fortæller du mig nu.
I stedet for at lytte til Le Fiacre, som ikke er for piger,
bør vi stige ind i min automobil
og få en drink hos mig. Bare et øjeblik.
En bil? Du er virkelig original!
Det er en De Dion-bil.
-40 hestekræfter. -Er der plads til så mange heste?
Fra vognen kommer en kvinde ud og siger:
Ca, ca, hopsasa
Fra vognen siger en kvinde:
Smukt, Léon, det er min mand
Vi behøver ikke længere gemme os Ca, ca, hopsasa
Vi behøver ikke længere gemme os Lad os give chaufføren 100 cent
Vidunderlig. Du er vidunderlig.
Du er Paris! Du er selveste Paris!
Det er ikke godt. Jeg er fra Argenteuil!
Det er lige meget. Du er stadig Paris for mig.
Du har meget rod i dit hjem.
-Hvem gør rent her? -Jeg har en kinesisk tjener.
De har en usædvanlig måde at rydde op på. Han flytter bare rundt på tingene.
Han er tilfreds med at lave rod andre steder.
-Det her er hele Kina. -Man kan ikke se meget herinde.
Jeg arbejder kun i halvmørke.
Men disse bedårende øjne vænner sig snart til det.
Disse bedårende øjne har ikke tid.
-Hvorfor? -Jeg er her kun kort.
Det var det, vi aftalte, ikke?
-Tag din hat af, min kære. -I et minut?
Sådan.
Du bør hvile dig lidt.
Jeg er ikke træt. Vi kom i bil.
Men du er så utilpas i den egyptiske stol.
Den må have været rart på Ramses II's tid,
men siden da har vi haft noget andet i tankerne.
Kom her, min skat.
Sikket tilfælde. En sofa. Hvor pudsigt.
Nogle gange tilbyder kvinder en plads på stole,
men med mænd er det altid en sofa.
Hvad siger du? Det er bare en sofa. Her.
-Læg hovedet på armlænet. -Men jeg er slet ikke træt!
Jo, du er. I din alder må du passe på dig selv.
Du er sikkert ikke engang 20 år.
-Jeg er 19. -Nitten!
Nitten er en kritisk alder. Læg dig ned.
Hvor bedårende.
Hun er bedårende!
Jeg vil gøre noget med dette lille væsen.
Få den ud af sin skal.
Udglatte den, transformere den…
Pygmalion. Hører du? Pygmalion.
-Jeg vil være din Pygmalion! -Bliver du lidt forrykt af og til?
Forrykt?
Forrykt, forrykt.
Hvor er det bedårende. Forrykt.
Hun er bedårende. Hvor er portvinen?
Forrykt?
Jeg fortæller Anna de Noailles, hvad du sagde.
Forrykt. Her er portvinen.
Du er en lille skat.
-Er du tørstig? -Nej.
Ikke tørstig, men sulten.
Besværligt. Jeg vil hellere have, at du er tørstig.
-Jeg har intet at spise her. -Spørg din kinesiske mand.
Han kan kun lave fugleredesuppe.
Det er ikke den rette årstid.
Kom.
Men det er en god idé. Jeg sender ham til Larue,
Han kommer hjem med aftensmad til os.
Men jeg havde lyst til tørret pølse.
Tørret pølse? Er hun ikke beundringsværdig?
Det er beundringsværdigt. Tørret pølse…
Sæt dig ned, min kære.
Kom her.
Vi får ham til at købe tørret pølse i Larue.
Deres ansigtsudtryk. Det er vildt sjovt!
Jeg har en idé.
-Hvorfor går vi ikke bare sammen? -Hvorhen?
-Til Larue og spiser middag. -Nej, jeg vil ingen steder.
Jeg vil ikke møde nogen, jeg kender.
-Kender du så mange? -Ikke rigtig, nej.
Men møder man bare en, er det en katastrofe.
Hvem er du, din lille gåde?
Den er rigtig fin. Er det et dyrt mærke?
Hvem købte den til dig? En ven?
I havde sikkert et seriøst forhold,
og det er ham, du er bange for at møde på Larue.
En Tanagra-statue.
Du er en lille Tanagra-statue, og du tilhører allerede et bæst!
Hvordan er han?
Han er mindre forrykt end dig.
En forretningsmand. Hvor forfærdeligt. Han er forretningsmand!
Han må være forretningsmand.
Forretningsmænd er afskyeligt kedelige!
Du er en lille kat.
En lillebitte kat, og du ved ingenting.
Men du har nok bemærket, at når en mand fokuserer på at tjene penge,
bliver han en idiot!
Du lader til at have penge.
Det er ikke det samme. Jeg tjener ikke penge.
Jeg stjæler dem.
-Nej! Er du en tyv? -Næsten.
-Jeg er forfatter. -Nå, forfatter!
Ja, jeg tænkte lige: "Han har så meget papir!"
Hvor fantastisk og beundringsværdigt.
Paris.
-Paris. Sikken fantastisk by! -Jeg kan ikke se forbindelsen.
Skat, jeg er kendt i hele verden!
Jeg kunne have fået Nobelprisen, hvis de havde tænkt på mig.
Nå?
Den skyldige, Kvinden og Elskeren
Den grædende slange
-Ja. Den grædende slange. -Ja.
Det har jeg set. Det er smukt, ikke?
-Jeg tudbrølede. -Det var mig.
-Har du skrevet det stykke? -Ja, jeg har.
Fortæl mig, hvorfor den dumme Arnaud ikke gifter sig med hende!
Efter han fik hende til at lide!
Du er alt for sød.
Mit lille barn… Min lille kat.
Mit lille udskud. Åh, at være almindelig igen…
At være jomfru igen ved din side.
Så er du virkelig forrykt. Vil du være jomfru igen?
Du forstår ingenting. Hun forstår ingenting!
Det er så dyrebart, at det er uvurderligt!
Jeg har en idé.
Jeg tager dig med i et stykke. Ja.
Så dum som du er, må du have masser af talent.
Har du aldrig villet på scenen?
Med mine venner i skolen var det sjovt at spille teater, men…
Ja? Men hvad?
Nå? Jeg griber fat i dig. Jeg former dig.
-Jeg støber dig. -Ja, men pas på!
-Pas på med hvad? -At støbe mig.
Min bluse bliver helt krøllet.
Er hun ikke sød?
Er det ikke sødt af hende at forstå ingenting?
Moralsk ment, min lille skat.
Hvis det er moralsk, kan det gøres på afstand.
Hvorfor? Har du det ikke godt ved siden af mig?
Det gør mig var, at holde om dig sådan her.
Blidt…
Uden at gøre noget.
Ja… Når du gør intet, er det rart.
Det er rart at mærke varmen.
Det er sandt.
Selvfølgelig ønsker mænd kun at holde dig i deres arme.
-Men… -Men hvad, min lille kat?
Mænds hænder vandrer.
Så du må forsvare dig selv, og så ender du med at flytte.
Men når ligger stille, føles du godt.
Hvis jeg havde en elsker…
Hvis du havde en elsker…
Så ville jeg ønske, han ville holde om mig længe uden at bevæge sig.
I aften, for første gang, er mit hjerte glad.
Forstår du?
Den store stygge ulv, som altid æder Rødhætte…
Hvem ved, om han også har drømt om noget andet?
Et helt nyt lille hjerte, der afslører sig selv…
Det er så sjældent.
Forsigtig. Jeg giver dig ikke noget! Jeg låner kun ud.
Du er en lille skat.
Hvorfor må jeg ikke forvandle dig til en stor kunstner?
Det må være for svært.
Ikke for mig.
Jeg står bag mange skuespillerinders karriere i Paris.
Jeg har en enestående sans for at finde talenter.
Jeg ved ikke hvorfor, men jeg tror, du har masser af talent.
Vi kan prøve. Nå?
Vi prøver med det samme.
Du skal læse noget.
Lad os se, hvad du kan.
Kom nu, tag kjolen af.
-Tag den af nu! -Min kjole?
Ja! Jeg draperer dig i noget.
Du kan ikke udføre et tragisk stykke i det tøj. Kom nu.
På teatret er fysikken det vigtigste. Fysikken!
Kom nu, tag den af. Tag din kjole af. Ja, sådan. Der.
Det er godt, min lille kat. Sådan.
Fortsæt.
Færdig.
Du er så yndig.
Med en flot figur. En sand skuespillerinde!
Tag den her på. Op med dig.
Op med dig.
Se bare!
Du bliver så charmerende. Se. Charmerende.
-Det ligner mig ikke. -Du er ikke dig længere!
Du er ikke dig. Du er…
Du er Psyke! Ja, der har vi det. Du er Psyke.
Kom, min lille kat.
Lad mig fortælle dig noget. Klassikerne…
Lad mig se. Vi har kun klassikerne.
Du er fuld af talent. Jeg kan mærke det!
Læs herfra, stille og roligt.
Tænk over, hvad du siger. Jeg giver dig replikken.
-Det står i vers! -Det er lige meget!
Sig det, som om du taler til mig.
Lad mig forklare.
Psyke… er en ung kvinde kidnappet af Kærlighed,
af Kærlighed, der ser ud som et udyr.
Forstået? Okay, kom bare.
Jeg spiller Kærlighed.
"Se denne slange…
Dette nådesløse monster, som et overraskende orakel har forberedt til dig,
og som måske ikke er så skræmmende, som du forestillede dig."
Kom så, læs. Det er din tur.
"Er du det monster, som oraklet sagde truer mit triste liv?
Du, der virker mere som en gud,
som på mirakuløs vis nedlader sig til at komme og redde mig?"
Men jeg forstår ikke, hvad jeg siger.
Det er i orden. Det er okay, min lille skat.
Du er smuk.
Du er så smuk. Det er okay.
Kom her, lille kat.
Min lille Psyke.
Min lille Tanagra-statue. Min lille gudinde.
Mit lille udskud.
Jeg er vild med dig.
Vær ikke ked af det. Jeg køber et teater til dig!
Var de ikke gået fra hinanden? For to uger siden var hun hos Fulcus.
Oliebaronen Fulcus?
Nej, hans fætter. Symaskinemagnaten.
-Og han var sammen med den lille sanger. -Nemlig.
-For to år siden var de sammen. -Det sluttede for et halvt år siden.
-Men i aften er de sammen! -Ja.
Jeg synes, det er umoralsk.
Eller det er meget moralsk. Ingen ved noget om dem!
Sikken skandale!
At dukke op sammen offentligt, når vi ved, de er gået fra hinanden fire gange!
Se der. Han tager hende i hånden.
Det er skammeligt!
Du kan forlade en mand, men så hold op med at tale til ham!
Ser du, elskede… Jeg tror på kærlighed gennem musik.
Så kan jeg prøve at lære et instrument.
Din idiot.
Du ved…
Det var godt, vi efterlod dem i baren på Les Halles
og fejrer vores første aften her, bare os to.
De rygecaféer er for snobbede.
Kun på Maxim føler man sig hjemme.
Ja. Den er lidt for populær, men jeg elsker den.
De har kendt os, siden vi var børn. Ikke, Antoine?
-Jeg er en kvinde af vaner. -Jaså?
Men du har vist mistet en vane.
Hvad med at komme hjem til mig til en drink i aften?
Jeg kan se dig komme med dine store støvler.
-Din varulv! -Maximilienne…
Det er så længe siden.
Jeg føler, jeg kun lige er ved at lære dig at kende.
Du har et smukt ansigt. Meget smukt.
Men jeg gad vide, hvordan du virkelig er.
-Bare spørg dine venner. -Du er så kynisk.
Det er en skam… Jeg føler mig så sentimental i aften.
Det gør jeg også. Violinerne giver mig lyst til at græde.
Sigøjnere burde være forbudt.
Det er klamt at spise!
Jeg vil hellere spise rosenblade. Var hummeren god?
Det er som med kvinder. Det er et spørgsmål, vi stiller alt for sent.
Var der noget galt med hummeren, ville den lille detalje vil redde mit liv.
Tænk, at nogle betaler 100 cent per sæde for at høre dine sjove bemærkninger.
-Hvis de vidste, hvor tomme de kan være! -Tak.
Nogle betaler 100 cent for at høre dig sige dem.
-Hvis de vidste… -Hvad?
Ingenting. Ingenting. Jeg elsker dig.
Lad os ikke skændes. Det ville ødelægge aftenen.
Goddag.
-Hvem hilser og kurrer du til? -Hr. Grandsac.
-Grandsac? Hvor charmerende. -Hold nu op.
Du ved udmærket godt, at Grandsac var min elsker, og jeg forgudede ham.
Hele Paris vidste det! Du så latterlig ud med din teatralskhed.
Han ville begå selvmord for min skyld.
Hvad med hr. Knappenål? Holdt det længe?
En måned i Monte Carlo.
Han gik fallit på en måned. Det gjorde hr. Monestier også.
Hej, din store hund.
Hvor vover du at klage over Grandsac,
mens du har knaldet alle de små skuespillerinder i Paris.
Både de små og de store!
-Det er ikke sværere. -Jamen tak.
Lad os sige de store som dig. Men de små?
-Du er flosset i kanterne. -Hvilke kanter taler du om?
Giver du nogle gange de piger de roller, du har lovet dem?
Det handler ikke kun om roller.
Der er også min charme.
Nå ja. Jeg glemte, din charme er berømt i Paris.
De viser den næsten til turister.
Skal vi tage hjem til mig?
Hvem er du mig utro med hjem i aften?
Hele Paris er i dette rum.
Og jeg er helt sikker på,
at din nuværende elsker også er her.
-Kom nu, gæt. Sig et navn. -Men hvordan kan jeg gætte det, skat?
-Jeg skal bruge en hel telefonbog. -Din slyngel!
Månen!
Altså dig, når du ser en projektør.
Det må være smukt ude på landet.
Det giver mig en idé. Lad os tage til Senlis.
-Senlis. -Ja.
-Hjem til min tante. -Men hvad siger vi til hende?
Hun døde for tre måneder siden.
Men hun efterlod mig et lille hus på landet.
Nå? Det ville være skønt for vores genforening.
Vi skal sove i en seng så høj som Triumfbuen
med et stort, rødt sengetæppe.
Men jeg har intet at tage på!
Det er fint. Du får en af min tantes gamle natskjorter.
Mødtes vi første gang i 1908 eller 1907?
Jeg tror, det var juni 1907.
Kan du huske den Chambéry, vi fik på Tortoni-terrassen?
Jeg kom fra en audition hos Bernstein. Du vinkede til mig med din hat.
Du havde en grøn og brun hundetandsmønstret frakke på.
Du havde en blondekjole på.
Den aften… holdt du mig så tæt i bilen,
at mønstret blev trykt med rødt på min hud.
Så jeg slettede alle spor, et efter et.
Og du lavede nogle flere.
Det var kærlighed.
Det er usædvanligt den første dag. Man føler, at man opdager Amerika.
Godt så.
Christopher Columbus den aften…
Han ville ikke holde op med at opdage Amerika.
Sikken aften!
Vi blev indenfor i tre dage i træk.
Det skulle vare hele livet.
Hvorfor slog vi så op 15 dage senere?
-Det kan jeg ikke huske. -Heller ikke mig.
Fjollet, ikke?
-Vi kunne have elsket hinanden. -Ja, det er fjollet.
Vi kunne have…
-Livet er hektisk. Vi har andet at lave. -Det har du vel ret i.
Tid til at sove.
-Skal jeg flytte mit knæ? -Nej.
Jeg kan lide det der.
Snorker jeg nu?
Lidt. Det er ikke et problem for mig.
Godnat, skat.
Godnat, Jeanne.
-Det er sjovt. -Hvad?
Du var ikke forsigtig. Du brugte mit rigtige navn.
-Hvad laver du der? -Jeg bankede på. Du sagde: "Kom ind."
Det sagde jeg ikke til dig. Det var i min drøm.
En ung bagerlærling bankede på.
Han kom med vol-au-vent-kage.
Jeg har været her i fem minutter. Jeg troede, du lukkede mig ind.
-Klokken er 12,12. -Tolv?
For mig er det daggry! Jeg er udmattet!
Undskyld mig.
Men det er stadig rart at se dig igen.
Kom nærmere, min kære greve. Kom nærmere.
-Sid ned. -Naturligvis.
Din optræden i går var guddommelig. Folk omkring mig var meget entusiastiske.
Jeg sad sammen med en kollega fra klubben, grev Zaki.
Du godeste, han klappede så højt!
Jeg har ikke set ham klappe siden den russiske ballet.
Dine blomster var vidunderlige. Jeg havde aldrig set så mange på en gang.
Det er de eneste blomster, jeg tolererer. De ligner ikke blomster og dufter ikke.
-Jeg kan ikke udstå naturen. -Det siger du ikke.
Du er så langt væk.
Sæt dig på sengen.
Det følger måske ikke protokollen,
men jeg beder om tilladelse til at lægge kasketten væk.
Tilladelse givet.
Du har en smuk hånd. Den er meget yndig.
Men også stærk.
Tak, frøken. Jeg er pianist. Jeg elsker Debussy.
Jeg har også vundet et par sværdkonkurrencer.
Jeg blev overrasket og smigret, da jeg fik dit visitkort i teatret.
Det må være en tung byrde for en ung mand med et navn som dit.
Det ved jeg ikke. Man vænner sig til alt.
-Nå? Kunne du lide mig i stykket? -Guddommelig.
Det var første gang, jeg så dig. Jeg kendte selvfølgelig allerede dit navn.
Folk taler kun om dig på Maxim. Så jeg var nysgerrig.
Udover at tage på Maxim…
Hvordan bruger du ellers din tid, unge gamle mand?
Jeg er officer, frøken. Jeg er på vagt.
I min fritid spiser jeg middag på Maxim med grev Zaki. Det er alt.
Er det alt?
Jeg håber, kvinder også kommer til de middage.
Selvfølgelig. Nogle gange.
Dem, der er anstændige at have til stede.
Men vi plejer kun at spise sammen.
Grev Zaki og jeg diskuterer filosofi.
Han har et meget mørkt sind.
Hver første mandag spiller han russisk roulette.
Og hvis kuglen er i kammeret?
Sådan er det bare.
Du behøver ikke vente til næste mandag.
-Hvor farligt! -Nemlig.
Sidste gang dræbte vi en af Maxims butlere.
Den ungarske hær har sære former for underholdning.
-Spiller du også russisk roulette? -Nej.
Baron Zaki er fritænker. Jeg er praktiserende katolik.
Jeg må ikke spille det spil.
Men jeg sætter livet på spil på andre måder: Bilræs.
Jeg blev nummer to i Paris-Madrid i min Panhard Levassor sidste år.
Og jeg har været i et par dueller.
Livet er utroligt kedeligt, hvis man ikke tager chancer.
Min lille skat!
-Er jeg din lille skat? -Ja.
Chokerer det dig?
Det er utroligt uventet, men det er sjovt.
Hvad har din mor lært dig?
-Min mor, hertuginden, døde ung. -Hvem tog sig så af dig?
Jeg blev opdraget af gamle kvinder og gamle præster.
-Derefter Saint-Cyr-militærskole. -Jaså.
Jeg har lært disciplin. Havde meget lidt kontakt med det, der er livets realiteter.
Men jeg føler mig 100 år gammel.
Jeg kan ikke se, hvad der er tilbage af mit liv.
-Rejser, måske? -Jeg har naturligvis rejst.
Min far ønskede, at jeg skulle se verden, da jeg var ung.
Jeg har spillet cricket, tog på rævejagt i Sussex med mine fætre i Windsor.
Min onkel lærte mig om spansk kunst.
Selvom jeg ikke besøgte mange museer i Madrid.
Jeg har prøvet at forstå det russiske sind. Eller hvad man kan forstå af det.
Jeg drak så meget vodka. Det er sandt, at russerne intet forstår.
Jeg er færdig med at rejse. Jeg har set det hele.
Grunden til dette besøg, som jeg vil gøre kort,
er at invitere dig til middag i aften efter stykket.
Med glæde.
Jeg venter i min bil i gyden for at være mere diskret.
Vi kunne måske finde et sjovt sted.
Hvis du vil lade mig køre dig hjem…
Kom nærmere.
-Taler du så uformelt til mig? -Ja, det gør jeg.
Hør her, min lille greve Fisefornem.
Dit er et af de største navne i Frankrig.
Du er en meget moderne ung mand. så dyb som graven,
og du har aldrig spist et kogt æg andre steder end på Maxim.
Og tro det eller ej, jeg er Maximilienne de Poussy.
Det er et navn, jeg selv har fundet på, og det er mit helt eget.
Jeg kan ikke forklare, hvor jeg kommer fra.
Det er som at tale om månen.
Det sted, jeg kommer fra, har jeg forladt.
Nu behøver jeg ikke længere spise middag med en velbeslået ung mand,
selvom han er trist og raffineret.
-"Velbeslået?" -Ja, velbeslået, min kære.
Slå det op i en ordbog med grev Zaki.
Hvis jeg forstår dig ret, afslår du min invitation.
Tror du, jeg siger nej tak?
Det er bare, at jeg er mindre komplicerede end dig.
Jeg overtænker ikke ting.
Ser jeg noget, jeg kan lide, tager jeg det straks.
Men frøken, klokken er 12,35 nu.
Jeg kom bare forbi på et høfligt besøg.
Det giver ingen mening.
Der er en hel atmosfære, der skal sættes først.
Du er så sød.
Kom tættere på.
Jeg kan virkelig godt lide dig. Jeg kan lide dig, fordi du er så trist.
Luk øjnene.
Små fortabte hunde… Dem giver jeg snor på.
Du dufter godt.
Så du kan også behandle mig uformelt?
Farvel, frøken.
Jeg venter på dig i gyden i aften som aftalt.
Jeg holder så meget af dig, at jeg aldrig ser dig igen.
Mit hoved…
Hvad skete der?
Nå jo.
Jeg skulle mødes med den berømte skuespillerinde i gyden.
Nu husker jeg det.
Zaki ledte åbenbart efter mig overalt.
Ærkehertugen var blevet snigmyrdet i Sarajevo.
Han var blevet beordret tilbage til Wien. Det var hans sidste nat i Paris.
Han sagde, jeg ikke måtte forlade ham.
At vi skulle holde en ekstraordinær fest for at fejre krigen mellem vores to lande.
Vi vidste, at vi måtte kæmpe mod hinanden, måske endda dræbe hinanden.
Visheden om, at vi snart skulle dræbe hinanden,
gav aftenen lidt charme.
Så besøgte vi alle klubberne. Selvfølgelig ville Zaki smadre alle glas.
Zaki smadrer altid glas.
Denne gang ville han have violinisten med.
Vi endte på mere og mere vulgære steder.
Zaki elsker vulgære steder.
Der var et skænderi om violinistens bue
med den stærke mand, der hadede musik, og den ungarske accent.
Jeg vidste ikke, hvad der ville ske i den krig,
men denne gang sejrede vi sammen, hvilket er rart for to venner.
Så…
Så blev alt tåget.
Er der intet rindende vand på hotellet? Hvorfor valgte jeg dette sted?
Nogen er her.
Får jeg et kys?
-Jeg skulle til at gå. -Farvel.
Kommer du tilbage?
Vil du have min adresse?
Du var ret fuld i går. Du kan sikkert ikke huske det.
Undskyld, frøken. Jeg må have været meget pinlig for dig.
I min branche har jeg taget mænd med hjem, der var mere fulde end dig.
Du er sød, når du er fuld.
-Undtagen når nogen nævnte krigen. -Krigen?
-Talte jeg om krigen? -Ja.
Med din ven med accenten.
Hvad kaldte du ham? Kiki. Du sagde, ferien var ødelagt,
kvinder ventede på dig i Trouville, og det irriterede dig.
Jeg fandt dig sådan, men det var ikke af medlidenhed.
-Jeg er patriot! -Det er jeg også, når jeg ikke er beruset.
Fordi, ser du…
Det kan være "irriterende", som du siger. Men hvis vi skal til Berlin…
-Så gør vi det. -Lige min tankegang.
Jeg er glad for at høre, det også er dit. Glem alt, hvad jeg sagde i går.
Du…
-Nu strammer du den! -Hvorfor?
Min hånd…
Hvor er min kasket?
-På bordet. -Nå ja.
Nu vil jeg bare takke dig for din gæstfrihed.
Jeg lagde 50 franc. Er det nok?
Du er sjov.
Du betaler dobbelt og spørger, om det er nok!
Da du betaler dobbelt, må du endda…
-Nej? -Tak, frøken.
Men jeg ville ikke gøre dig fortræd.
Du er en attraktiv kvinde. Jeg vil ikke fornærme dig.
Men jeg må tilbage til kasernen.
Fint, så tag på arbejde, da det er din vagt.
Hør…
Det her vil klare dit hoved.
Du er så sød.
Vær ikke bange.
På kinden.
Hvis nu du skal i krig…
Det sker ikke så tit for mig.
Jobbet plejer at gøre mig følelsesløs, men i går aftes kom jeg.
Hvor kom du hen, frøken?
Du er så sød, du forstår ingenting!
Mener du, at vi to i går aftes…
Og hvordan!
Du er sjov, og du ved det ikke engang.
-Jeg er en sjov, lille… -Ja.
Uden dine gode manerer, naturligvis.
I går aftes havde du ingen gode manerer!
Nej!
Jeg er bekymret for dig.
Jeg mister kontrollen, når jeg er beruset.
-Tog jeg den frihed… -Du tog dig friheder hele natten!
Så jeg måtte synes om dig.
Fordi overarbejde i dette job…
-Jeg er smigret. -Godt.
Når en pige siger det til dig…
Overklassekvinder bejles til med violiner. Ikke os.
Vi ses.
Hvis du går i krig, så lad være med at dø. Det ville være en skam.
Farvel, frøken.
Du.
Jeg ved, der ikke er stor chance for, at vi ser hinanden igen.
Men du bør sige "på gensyn". "Farvel" bringer uheld.
Giv den gamle dame en mønt på vej ned.
Undskyld mig.
-Bare rolig, løjtnant. Vi får dem! -Det håber vi sandelig.
Vi løser problemet med snigmordet på ærkehertugen
med Zaki på den ene eller anden måde. Krig er uventet.
Vi dør lidt, men i det mindste ved vi, hvad vi vil.
Livet er det, der ikke giver mening og aldrig ender.
Det er ungdommen, der taler!
Hvis bare du havde set mig på kejserens tid…
Jeg tog til alle ballerne. Du ville have forelsket dig i mig, løjtnant.
Jeg var også smuk engang.
Jeg dansede også i kærlighedskarrusellen.
Tekster af: Anna Rask