Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Pojat hoi!
Ei me ehditä. Soittoon on viisi minuuttia.
Senkin hikipingot! Miksette ole rintamalla?
Kunnon patriootit!
Nuo naiset ovat moukkamaisia. -Viis heistä.
Georges?
Hei, Georges!
Sokeako olet?
Et olekaan Georges.
Olin jäädä alle.
Mikset sanonut, ettet ole sinä? -Miten niin?
Et ole Georges. -Olen minä Georges.
Et ole ainoa sen niminen.
Luulin tutuksi Ploubalecista. -Missä Ploubalec on?
Finistèressä. Olen sieltä kotoisin.
Peijakas.
Näytänkö siltä, että olen Ploubalecista?
Mitä sinä Georgesista halusit?
Tunsimme kotipuolessa ennen tuloani Pariisiin.
Oletko ollut kauan Pariisissa? -Vuoden.
Entä huorana? -Yhtä kauan.
Muistutat paljon Georgesia. -Tai hän muistuttaa minua. Terve.
Kanssani on parempi kuin kasarmilla.
Ehkä, mutta ei ole aikaa. Eikä rahaa.
Tule nyt. Muistutat Georgesia, saat ilmaiseksi.
Taidat olla tyttö, josta Buzard puhui! -Kuka Buzard? En tunne.
Varmaan olet se tyttö.
Käytkö Omnibusin terassilla? -Käyn, entä sitten?
Omnibus-kahvilassa oli sellainen tyttö.
Kiinnostui Buzardista, vei kotiinsa.
Tyttö ei huolinut rahaa. Vaikka Buzard on hiton ruma.
Hän oli siitä aivan ällistynyt.
Olen hoitanut monta kaveria Omnibusista.
En voi muistaa kaikkia.
Mutta jos Buzard on ruma, en ollut se tyttö.
Mennäänkö sitten?
Jopa tuli pojalle kiire, kun ilmaiseksi saa.
Soittoon on viisi minuuttia, mennään asiaan.
Missä asut? -Kymmenen minuutin matka.
Onko tuo vitsi? Aika ei riitä.
Tulisin kyllä, mutta lauantain loma peruuntuu, jos myöhästyn.
Tule lauantaina! Saat silloinkin ilmaiseksi.
Selvä. Anna osoitteesi. -Et tule.
Tulenhan! Hitto, heti liimautumassa.
Senkin ketale, taidat tietää olevasi komea.
Pysähdy nyt hetkeksi.
Mennään edes muureille sitten.
En oikein tiedä, ulkona… -Tunnen hyvän paikan.
Tule nyt.
Ruoho tuoksuu kyllä hyvältä.
Pitäisin mielelläni tuollaista rakastajaa.
Tulisit mustasukkaiseksi.
Tarvitsen vaihtelua.
Muuttaisit ehkä mieltäsi.
Georges oli oikea naistenmies, kun tutustuimme vanhempieni tilalla.
Sen jälkeen hän ei maannut muiden kanssa.
Halusimme toisiamme niin valtavasti.
Se oli melkein kuin rakkautta.
Hitto, myöhästyin!
Sinä ja sinun rakkaustarinasi!
Se lauantain vapaasta.
Voisit sentään kiittää.
No joo. Mutta nyt on kiire.
Anna nyt edes kymmenen souta.
Kymmenen souta? Mitä oikein kuvittelet?
Anna sitten savuke.
Luuletko voivasi lypsää minua?
Eikö riitä, että lomani peruuntuu?
Häivy sitten, saituri!
Ketale! Roisto!
On siinä mahtava Ranskan armeija!
Tuollaisten pitäisi muka nostaa lippu loasta!
Työntäköön kostonsa sanonko minne.
Senkin sotasankari!
Sitäkö poistutaan omin luvin?
Kahden viikon aresti!
Ystäväni Soltun kanssa
Emme koskaan eroa
Sillä olemme Molemmat Arrasista
Pas-de-Calais'n sydämestä
Myöhemmin elämässä
Usein muistellaan kuinka joukoissa
Oli meillä orgioita
Ja muutakin hauskaa
Haa!
Kolmas erä alkaa.
Otan uudelleen.
Hienoa.
Tyrmäys.
Olettepa voimakas.
Rakuunan on oltava.
Tanssimmeko? -Kyllä.
Käyttekö täällä usein? -Tämä on ensimmäinen kerta.
Käyn Wagramissa, se on korttelissani.
Tapaan tänään ystävän, joka käy täällä usein.
Onnenpotku, että tapasimme.
Niinkö?
Minut määrättiin arestiin kasarmille.
Miten sitten olette täällä? -Muuria pitkin pääsee.
Tueksihan ne on rakennettu!
Hui! En ikinä uskaltaisi.
Entä jos törmäätte adjutanttiin? -En toki.
Onni suosii minua.
Vaistoni pakotti minut tulemaan tänä iltana.
Niinkö? -Tiesin tapaavani teidät.
Tämä on kohtalo.
Olen hyvin tunteellinen. Entä te?
Ystävättäreni on tuolla!
Kas mokomaa.
Näkeekö hän meidät?
Hei.
Päivää.
Olen ystävättärenne vanha ystävä.
Mikä nimenne olikaan? -Germaine.
Olen Germainen vanha ystävä.
Ystävätärten ystäväthän -
ovat ystäviä.
Mikä teidän nimenne on?
Rose.
Siinäpä omaperäinen nimi.
Saanko tarjota oluen? -Tule.
Isäntäväellä oli illalliset tänään.
Tiskiä oli loputtomasti.
Onneksi keittäjätär antoi minun mennä.
Tuletteko juomaan, kaunokainen?
Entäs minä?
Te myös, tietysti. Moukkanako minua pidätte?
Naiset ovat niin epäluuloisia.
Eteenpäin, Rose-neiti. Tuolla on hyvä pöytä.
Palata katsomaan Rakkautemme pesää
Tarjoilija!
Kaukaiset päivät Sylissäni
Ehkä muistot yhä Mielessäsi elävät?
Tuokaa kolme olutta.
Kuinka rakastimmekaan
Otan vain pienen shandyn.
Tammikuusta Joulukuun loppuun
Kukaan ei tiedä onnemme määrää
Lähellä taivasta Pienessä pesässämme
Kuinka rakastimmekaan
Oletteko tunteellinen, Rose-neiti?
Minä olen kovin tunteellinen.
Kuinka kaukana onkaan
Nuoruuteni suloinen unelma
Kuinka rakastimmekaan Kuinka rakastimme toisiamme
Kun aurinko Suostui antamaan valoaan
Valaisten onnemme määrän
Halasimme sunnuntaina ikkunassa
Kuinka vielä rakastammekaan Kuinka rakastamme toisiamme
Korvaamme rakkauden Hellyydellä
Ja elämme suloisen unelman
Eikö tuo ikinä lopeta?
Haluaisin jo lattialle. -Pidättekö niin paljon tanssista?
Teidän kanssanne kyllä.
Nyt tulee hyppelypolkkaa! Mennäänkö?
Saanko luvan? -Mielellään.
Olemmeko ulkona?
Olen ihan pyörryksissä.
Tosiaan.
Happi tekee hyvää.
Rakastan tanssimista. En ikinä lopeta!
Koko salissa ei ollut sinua ihanampaa.
Kokeilitteko kaikkia?
Sen tuntee tanssiessa.
Olettepa häpeämätön.
Varokaa, napit irtoavat!
Teidän pitäisi teititellä minua. -Niinkö luulet?
Emme tunne tarpeeksi sinutellaksemme. -Siksi pitää tutustua.
Kuten juuri teemme.
En halua, että minua sinutellaan heti.
Miten niin heti? Tanssimme jo kolmesti.
Ei! Georges-herra, te etenette liian pian.
Olkaa kunnolla.
Joku voi nähdä meidät.
Tule, näytän jotain hauskaa.
Tuolla on hylätty talo.
Mutta Georges-herra!
Mitä te oikein teette?
Mennään muiden luo.
Mitä me muista välitämme?
Ei!
Georges-herra!
Jos olisin tiennyt…
Voi taivas…
Olet niin suloinen…
Kuin voita…
En näe kasvojasi.
Mitä kasvoistani?
Et kai aio viettää täällä koko yötä?
Auta minut ylös.
Hetki.
Hopsista.
Voi, Georges…
Mitä Georges taas on tehnyt?
Taidat olla tuhma poika?
Saat minut kärsimään. -Tietysti.
Mutta en ihan heti.
Älä viitsi, etkö voisi olla kiltti?
Minähän olen.
Voin kai kääriä savukkeen. Ei se tunteita estä.
Pidä minua tiukasti.
Niin kuin äsken.
On niin pimeää.
Palataan saliin. Siellä on valoa.
Et tarvitse enää pimeää.
Sano edes, että rakastat. Tytöille sanotaan niin.
Enkö näyttänyt sitä? -Näytit. Mutta pitää myös sanoa.
Naiset! Kaikki on niin mutkikasta.
Kuuntele! Tämä on hauska, lempipolkkani!
Etkö suutelisi minua vielä?
Kohta on liian valoisaa.
Hyvä on.
Noin. Nyt mennään tanssimaan.
Jaksatko vielä tanssia?
Sitä varten karkasin kasarmilta.
Minun täytyy mennä.
Emäntäni on hankala.
En saa olla yli yhteentoista.
Ajattelin, että saattaisit minut. -Saattaisin sinut?
Niin. On surullista palata yksin.
Missä se porukka asuu?
Lähellä Invalidiaukiota. -Se on reittini varrella.
Mutta vahvuuslaskenta on vasta keskiyöllä.
Ja ystävättäresi odottaa.
Nytkö on hänen vuoronsa?
Täytyy olla kohtelias.
Hain hänet tanssiin.
Hitto. Oletko tyytyväinen? Polkka ehti loppua.
Voi luoja teitä naisia.
He soittavat sen uudestaan!
Tuolla on Germaine-neiti.
Tämä tanssi on minun.
Sallitteko?
Jos haluat, että saatan, pitää odottaa. -Minä odotan.
Käy oluella.
Voi luoja teitä naisia.
Te ette varmaan ole tuollainen, Germaine.
Tanssitteko, neiti? -En, kiitos.
En tanssi enää tänään.
"Rakkaani, on sunnuntai.
Sinä olet varmaankin jossain pitämässä hauskaa.
Minä olen yksin. Keittäjä on vapaalla.
Herrasväki lähti maalle.
Kotona on vain perheen poika,
joka valmistautuu tenttiin.
Surullista näin kauniina päivänä."
Surullista -
näin kauniina -
päivänä.
Sisään.
Alfred-herra soitti.
Niin… Aivan, Rose, minä soitin. Minä…
Voisitteko sulkea luukut?
On viileämpää, kun luukut ovat kiinni.
Selvä, Alfred-herra.
Kuinka rakastimmekaan
Kuinka rakastimmekaan toisiamme
Kun aurinko Suostui antamaan valoaan
Valaisten onnemme määrän
Halasimme sunnuntaina ikkunassa
Kuinka rakastimmekaan Kuinka rakastimmekaan toisiamme
Naapurimme Hellyytemme ääniäkin
Kadehtivat
Minkä voi
Ja nuoruuttamme
Alfred-herrako soitti?
Aivan.
Rose,
onko talossa konjakkia?
Varmasti on, Alfred-herra. Mutta lukkojen takana.
On tosiaan sunnuntai.
Olen kadottanut ajantajun.
Alfred-herra tekee liikaa töitä.
Alfred-herran pitäisi rentoutua.
Rose, toisitteko lasin vettä? -Tietysti, Alfred-herra.
Kiitos, Rose.
Antakaa veden valua, että se on kylmää.
Antakaa tänne.
Oi, anteeksi.
Olen uuvuksissa.
Paljonko kello on, Rose?
Melkein neljä, Alfred-herra.
Neljäkö?
Kiitos, Rose.
Olkaa hyvä.
Niin, Alfred-herra?
Mieleeni muistui juuri tärkeä asia.
Eikö professori ole tullut?
Olisin kuullut summerin.
Merkillistä. Yleensä hän tulee etuajassa.
Jollei hän soittanut, kun herra soitti minua.
Rose, tulkaa tänne.
Alfred-herra?
Lähemmäs.
Vielä lähemmäs.
Noin on hyvä.
Ajattelin, että…
Mitä niin, Alfred-herra?
Se koskee korsettianne.
Onhan se musta?
Se on musta.
Erittäin kaunis musta.
Talvella pidän sinistä. -Nyt on kesä.
Se on siis musta.
Kesällä on hirveän kuuma.
Ovatko nämä kaikki pieniä nappeja? -Kyllä, Alfred-herra.
Ne ovat pieniä nappeja.
Mutta…
Ei niitä pidä avata, Alfred-herra.
Miksi ei?
Kiinni olevat napit ovat hölmöjä.
Mutta Alfred-herra.
Ihonne on maidonvalkea, Rose.
Alfred-herra imartelee minua.
Mutta napit pitää panna kiinni.
Ei vielä. Se olisi liian sääli.
Älkää tehkö sitä.
Onko teillä rakastettu, Rose? Joku, joka…
Ei, Alfred-herra.
Miksi huokaisitte noin?
Se on mahdotonta.
Olette niin sievä. Järkyttävän sievä.
Oi, mitkä suloiset kengät.
Ja sukat! Mustat varmaan. -Jos joku tulee!
Aivan sama!
Se on yhdentekevää!
Kuka edes tulisi? -Professori ja isänne.
Professoriko?
Aivan hyödytön! Ei hallinto-oikeudesta -
ole elämässä suurta hyötyä.
Kun taas teidän säärenne…
Nämä sääret…
Olen tarkkaillut teitä kauan, Rose.
Ettekö ollut huomannut?
Olin.
Joskus tarjoillessanne kumarruitte, kun vaihdoitte lautasia.
Vatsanne kosketti selkääni.
Tiesittekö sen?
Työnsin selkääni aina lähemmäs. Huomasitteko sen?
Olin aivan eksyksissä.
Kerran vastasin "Kyllä, neiti" herra Poincarélle,
jonka isä oli kutsunut kylään.
Voi isän ja isoisän ilmeitä!
En hallinnut eleitäni. Käytin aterimia miten sattui.
Kerran aloin lusikoida keittoani kalahaarukalla.
Huomasitteko sen?
Toki, Alfred-herra. Keittiössä naurettiin.
Mitkä hampaat… Voi, Rose, nuo hampaat, kun nauratte!
Kaikilla on hampaat, Alfred-herra. -Ei tuollaisia.
Istukaa, niin katson. -Minä putoan, Alfred-herra.
Istuallaan on hölmön näköinen.
Se on naurettava asento.
Suora kulma.
Teennäistä. Pankaa pitkäksenne.
Niin on mukavampi. -Ei, Alfred-herra.
Kyllä vain. -Ei…
En olisi uskonut, että olette tuollainen tuhma poika.
Ei…
On liian valoisaa, Alfred-herra.
Luulet vain. On melkein pimeää.
Olen jo nähnyt sinut.
Huoneesi ovessa on pieni ikkuna.
Tulin kerran katsomaan, kun peseydyit.
Voi Alfred-herra…
Olipa se tuhmaa.
Älä sano niin. Se oli suloista.
Alfred-herra! Alfred-herra! Entä jos joku soittaa?
Emme avaa, siinä kaikki.
Isänne edessä!
Isänkö? -Tuossa.
Voi, Rose…
Rose…
Alfred-herra…
Ei tässä ole kaikki.
Kai te rakastatte minua hiukan?
Professori.
En voi mennä avaamaan tässä tilassa.
Harjoittakoon lakia muualla.
Saatoin olla hiukan…
hiukan…
Ette, Alfred-herra.
Teillä oli jo ollut rakastaja, eikö?
Niin, Alfred-herra. Älkää huoliko.
Niin ajattelinkin.
Äitini ei tietenkään saa tietää.
Lupaan varoa, että jäisimme kahden,
ettei tämä toistu.
Tulee seuranneeksi halujaan…
Olen pahoillani.
Rose.
Olette hyvin viehättävä ja…
kunnon tyttö.
Mutta muiden ei pidä tietää.
Niin on parempi molemmille.
Tietysti, Alfred-herra.
"Ajattelen -
sinua.
Oletko minulle -
uskollinen?"
"Sophie, Sophie, Sophie,
suostukaa tapaamaan minut yksin.
Sophie, Sophie…
Sophie, Sophie…"
Sophie, Sophie, Sophie, rakkaani.
Ei heti, se ei käy. Sophie, tiesin että… Ei.
Pelkäsin… Anteeksi.
Tarvitsetteko jotain?
En. Kiitos, rouva.
Toisinaan muuttaessa…
Olen tietysti käytettävissänne.
Ystävällistä, kiitos. Mutta minulla on kaikkea.
En halua tungetella,
mutta jos voin olla avuksi…
Ette voi.
Vanha lehmä. Saisi pysyä piilossa.
Ei, ei!
Vieras on minulle.
Oi, Sophie!
Voi, Alfred, olen niin peloissani.
Taidan pyörtyä. -Ei. Ei täällä.
Minun luonani. Pyörtykää minun luonani.
Minne viette minut, Alfred?
Istuutukaa, Sophie.
Istuutukaa.
Kiitos, kun tulitte. -Oi, Alfred…
Alfred, antakaa minun mennä.
Mikä tämä paikka on?
Asuntoni.
Oletteko asunut täällä pitkään?
En kovin pitkään.
Ettekö riisuisi hattunne?
Mitä oikein ajattelette, Alfred?
Sanoinhan, että viipyisin vain hetken.
Riisukaa edes tuo harso.
Niitä on kaksi.
Molemmat sitten.
Saan kai sentään katsoa teitä.
Välitätte siis minusta hiukan, Alfred?
Sophie…
Täällä on kovin kuuma.
On kesä.
Täytyy lähteä…
Minä menen nyt.
Riisukaa hattunne.
Pitää mennä…
Alfred, minä lähden…
Pankaa neulat takan reunalle.
Ne katoavat niin helposti.
Mikä hätänä, Alfred? Pistittekö sormeenne?
En toki.
Voi, Sophie.
Olette kauniimpi kuin koskaan. -Lupasitte olla kiltisti.
Onpa täällä kuuma. -Riisukaa hansikkaat.
Tosiaankin.
Pankaa ne hatun viereen.
Jääkää hyvästi, Alfred.
Minun on mentävä.
Ei, Sophie.
Oi, Alfred…
Mitä olette tehnyt minulle?
Kirjoitin teille loputtoman kirjeen. -En saanut sitä.
Ehkä unohdin lähettää.
Kirjoitin, etten tulisi.
En ymmärrä itseäni. Minulla on mies ja pieni tytär.
Oi, Alfred…
Kauheaa, me olemme kirottuja.
Eikö kirottu pariskunta ole tällainen? -En tiedä.
Suudelma vielä. -Ei.
Viimeinen sitten.
Ei. Ei suulle.
Alfred, jos rakastatte minua, antakaa minun mennä.
Ai niin, hattuni.
Onko vieressä toinen huone?
Hiukan.
Miten niin "hiukan"?
Tarkoitan…
Mikä huone se on, Alfred?
Eräänlainen salonki.
Käykö teillä paljon vieraita?
Ei ketään.
Mutta jos…
Alfred, vannokaa minulle jotain. -Minä vannon.
Ei sittenkään mitään.
Tuokaa lasi vettä, sitten menen.
Antakaa veden valua, että se on raikasta. -Eihän täällä ole vettä.
Ehkä tilkka portviiniä? -Pieni tilkkanen sitten.
Jäähyväisiksi.
Haen korkkiruuvin.
Eikä tietenkään korkkiruuvia.
Hitto, hitto, hitto.
Sanoitteko jotain, Alfred?
Että olen onneton.
Että elämä on kovaa. Kuin erämaa, jossa ei ole ketään eikä mitään.
Hiton hiton hitto!
Hitto!
Alfred, mitä te teitte?
Sattui vahinko. En hallitse enää itseäni.
Elämä on niin lyhyt, Sophie! -Ei se ole mikään perustelu!
Sotkette kampaukseni. Alfred, sisareni odottaa.
Hän on kuumeessa.
Minussakin on kuume.
Ainutlaatuinen, todellinen kuume.
Alfred… -Sen kokee vain kerran.
Alfred, lupasitte olla kiltisti.
Minä hullu uskoin!
Täällä on kovin valoisaa.
Mitä nyt, Alfred?
Minne viette minut?
Hämärään, rakkaani.
Toiseen salonkiinko?
Se on makuuhuone, Sophie.
Makuuhuone…
Voi, Alfred, jos olisin tiennyt…
Alfred, mitä te oikein teette minulle?
Alfred!
Sanoitte minulle, että tämä on salonki!
Tämä on tuhmaa, Alfred.
Ei sängylle!
Ei sängylle…
Me kun olimme nähneet vain messussa…
Tai luistinradalla.
Tule, Alfred, on kylmä. Onko sinulla kellosi?
Minä tulen, rakkaani.
Rakastan sinua liikaa.
Juuri niin. Halusin sinua liikaa.
Olin monta päivää poissa tolaltani.
Oli… ennakkoaavistus.
Älä murehdi, kulta. Olet niin hermostunut.
Rauhoitu toki.
Onhan se ymmärrettävääkin. -Niin on.
Oletko lukenut Stendhalia?
Stendhalia?
Niin.
Rakkauden psykologia.
Se on Stendhalin kirja.
En.
Miksi sellaista kysyt?
Stendhal kertoo siinä kirjassa tärkeän tarinan.
Niinkö?
Millaisen tarinan, rakkaani?
Ratsuväen upseerit tapaavat.
Entä sitten?
Upseerit puhuvat -
rakkausseikkailuistaan.
Siitä, mitä kokivat ensimmäisellä kerralla -
eniten rakastamansa naisen kanssa.
He kaikki tunnustavat, että juuri sen naisen kanssa -
heille sattui se, mikä minulle sattui tänään.
Niinkö? -Se on tyypillistä.
Olit joka tapauksessa luvannut olla kiltisti.
Älä viitsi viisastella.
En minä viisastele.
Minusta Stendhalin tarina on oikein opettavainen.
Olen aina luullut, että vain vanhat ihmiset -
tai muuten kyvyttömät eivät pysty…
Se on aivan eri asia.
Kyse on tunteiden väkevyydestä.
Kauneinta Stendhalin tarinassa on se,
mitä yksi upseereista lopussa kertoo.
Hän oli viettänyt kuusi yötä…
…vai kolmeko, en muista enää,
nuoren naisen kanssa, jota oli himoinnut kauan,
ja ne kaikki yöt -
he olivat viettäneet -
itkien ilosta.
Molemmat?
Niin, molemmat.
Eikö ole kaunista? -Hyvin kaunista.
Mutta eivät kai kaikki sentään itke?
Se oli erityistilanne.
Se rakkaus oli poikkeuksellinen.
Käsitin, että Stendhalin mukaan -
kaikki ratsuväen upseerit sellaisessa tilanteessa…
Ivaa toki.
Helpompi ivata kuin ymmärtää.
Unohdin jo koko jutun.
Älä sinäkään ajattele sitä enää.
Et kai nyt sentään rupea itkemään?
Näetkö, taas aloitat.
Eihän, rakkaani.
Olen hirveän onnellinen.
Muistatko ensimmäisen keskustelumme?
Sanoit minulle…
Sanoit: "Yhdessä meillä olisi taivaallista."
Meillä on taivaallista.
Paljonko kello on?
En tiedä.
Ihosi on niin pehmeä.
Voi ei, Alfred. On liian myöhä.
Sisareni on sairaana.
Lupasin mennä käymään.
Taivaallista…
Yhdessä meillä on taivaallista…
Taasko luet?
Saat silmäsi kipeiksi.
Luitko jo lehden loppuun? -Ei ole kiinnostavia uutisia.
Elämme yksitoikkoista aikakautta.
Vuosi 1914 tuskin jää historiaan.
STENDHAL RAKKAUDESTA
Pitää ruveta nukkumaan.
Mitä luet?
Satukirjaa.
Tässäkään ei tapahdu suuria.
Olet hurmaava.
Sinussa on tänä iltana erityinen hohde.
Niinkö?
Niin.
Tiedäthän, että olen yhä rakastunut sinuun?
Toisinaan saatan unohtaa.
Se on hyvä välillä unohtaa.
Miksi?
Jos olisimme koko ajan rakastuneita toisiimme,
avioliittomme olisi epätäydellinen.
Ai?
Jos avioliittomme aikana emme olisi välillä unohtaneet rakkautta,
sitä ei enää olisi.
Niinkö luulet?
Olen siitä varma.
Avioliitto ei ole seikkailu.
Tarvitaan tulevaisuudensuunnitelma.
Olet siis säilönyt intohimosi -
ja avaat silloin tällöin yhden purkin.
Tarkoitin jotakin paljon runollisempaa, mutta ajatus on tuo.
Olet hurmaava.
Ja puhetapasi on hurmaavan lapsellinen.
Olet erityisen ihana tänään.
En tiedä, miksi.
En minäkään tiedä.
Mutta jos pidät minua hurmaavana tänä iltana,
olet ilmeisesti avannut yhden purkin.
Olet niin hauska!
Olet ihastuttavin pieni olento, jonka tunnen!
Tule lähemmäs.
Laske pääsi olalleni.
Ymmärräthän,
avioliitto on pyhä asia.
Me miehet unohdamme joskus sen merkityksen -
seikkailujen vuoksi, joita koimme ennen avioliittoa.
Millaisia olentoja me oikein kohtasimmekaan?
Niin, millaisia olentoja? Olen usein miettinyt.
Kurjia olentoja, usko minua.
Ei heitä pidä tuomitakaan.
Heistä on ollut hyötyäkin.
Emme tunne kurjuutta, joka ajaa ne naiset syntiin.
Tekevätkö he kaikki sitä rahasta?
Ei välttämättä.
En puhu vain aineellisesta kurjuudesta.
On olemassa myös…
Miten sen sanoisi? Moraalinen kurjuus.
Ontuva käsitys siitä,
mikä on oikein ja mikä väärin.
Olen toisinaan törmännyt heihin kadulla tai ravintolassa.
Eivät he näyttäneet onnettomilta. Nauroivat koko ajan.
Likaista naurua.
Älä unohda, lapsi rakas,
että niiden naisten luontoon kuuluu pudota aina vain alemmas.
Pudotukselle ei ole pohjaa.
Putoaminen voi tuntua miellyttävältä.
Kuin unessa.
Sophie! Miten voit puhua noin?
Puhu minulle.
Kerro siitä. Nautin, kun puhut minulle.
Mistä?
Niistä olennoista. Syntisistä naisista.
Mikä sinua vaivaa, Sophie?
Sinä lupasit avioliittomme alussa,
että kertoisit joskus, mitä teit nuoruudessasi.
Kiinnostaako se sinua?
Olethan aviomieheni.
Minun pitää tietää sinusta kaikki.
Nuoren miehen menneisyys painuu unohduksiin.
Olisi häväistys puhua sinulle.
Eihän olisi. Emme häpäise mitään.
Montaako naista olet pitänyt sylissäsi -
niin kuin pidät nyt minua?
Sophie, tämä on kiusallista.
En tiedä…
Henri! Lupasit minulle!
Sinun ei pitäisi kysellä tuollaisia.
Se ei ole eleganttia.
Sinä olet niin puhdas ja hyvinkasvatettu nuori nainen.
Salongeissa pitää käyttäytyä,
mutta nyt olemme kaksin sängyssä.
Aviovuoteessamme!
Haluaisin niin kovasti tietää.
En kai minä nyt sinulle voi selittää.
Sinä olet vaimoni!
Ja pieni tyttömme nukkuu vieressä!
Haluaisin myös pienen pojan.
Sophie…
Kerro niistä muista!
Oliko joukossa aviovaimoja?
Miksi sellaista kysyt?
Että tietäisin!
Vaimojenkin joukossa on varmasti sellaisia.
Haluaisin kuulla joltain, joka on tavannut heitä.
Sophie, et kai sinä tunne sellaisia naisia?
Naimisissa olevia…
En, kulta. Se vain kiinnostaa minua.
Lapsukaiseni,
et voi kuvitella niiden onnettomien elämää -
valheen, alhaisuuksien, kavaluuden ja vaarojen keskellä.
En tietenkään.
He maksavat kalliisti vähästä onnestaan.
Maksavat kalliisti pienestä…
Nautinnostaan.
Mistä nautinnosta?
Ei se ole nautintoa!
Kai he siitä vähän nauttivat.
Eivät he muuten tekisi sitä.
Korkeintaan pieni juopumuksen hetki.
Niin…
Juopumuksen hetki…
Se on tietysti iljettävää.
Mutta tunnusta, että sinulla on ollut sellainen nainen -
muiden joukossa.
No on.
Mutta se oli ankein kokemukseni.
Kuka se oli?
Kerro. Tunnenko hänet? -Mikä sinua vaivaa?
Henri, onko siitä paljon aikaa?
Oliko se paljon ennen häitämme? -Älä esitä enää kysymyksiä.
Piditkö hänestä paljon?
Älä puhu siitä enää. Olen rakastanut vain yhtä naista, sinua.
Rakastaa voi vain puhtautta,
vilpittömyyttä.
Sitä paitsi hän kuoli.
Ihanko totta? -Niin.
Tuntuu kuin ne naiset kuolisivat nuorina.
Uskotko niin?
Mitä nyt? -Henri!
Mitä?
Onko nautinto vaarallista?
Jos rakastaa paljon aviomiestään, kuoleeko silloinkin?
Lapsukaiseni. Pieni viaton lapsukaiseni.
Olet niin suloinen. Niin hentoinen.
Niin raikas, niin…
Ei toki!
Ei toki…
Oletko varma, ettei kuole?
Päinvastoin.
Avioliitto on tervettä.
Oi, Henri…
Jos olisit aina -
näin rakastunut…
Mitä tapahtuisi, jos olisin aina…
Silloin tietäisin, että rakastat minua.
Ei aviopari voi aina olla rakastunut. -Miksei?
Olet nainen, jota haluan, mutta myös vaimoni muiden edessä.
En haluaisi, että vaimoni edes minun kanssani…
Niin, edes minun kanssani…
Ymmärrätkö? Käytit äsken sanaa "nautinto".
Se on eri asia.
Niinkö luulet?
Se on aivan toisarvoinen asia.
Se koskee meissä osaa, joka…
Joka on… joka ei ole…
Jolle ei pidä antaa…
Miten sen selittäisi?
Elämä on vakava asia, lapsukainen.
Nautinto on vain sen jälkiruoka.
On jo myöhä.
Pidän makeasta.
Olette tarjoilleet salissa ja uskotte osaavanne työnne.
Väärin! Ette osaa vielä.
Jäljellä on se, mikä on vaikeinta oppia:
tarjoilu yksityiskabinetteihin.
Mikä sellainen on? Pieni salonki,
johon kutsuu vieraan, kun ei halua tulla tunnistetuksi tai häirityksi.
Sanoin "tunnistetuksi tai häirityksi".
Palveluskunta ei tunnista ketään,
tämän luokan paikassa se ei kuulu palvelusväelle.
Mitä nyt?
Voitte puhua kohta.
On kabinetin asiakas sitten ystävien kanssa -
tai, kuten voi sattua, yksin daamin seurassa,
hän ei halua tulla häirityksi.
Mutta hänen pitää syödä. Siksi hän on täällä.
Näennäisesti.
Jotta hän söisi,
hänelle on vietävä ruokaa.
Siinä tarvitaan psykologiaa.
Teidän vuoronne on kohta.
Perussääntö: kun asiakas soittaa, menette sisään.
Mietitte: "He söivät simpukat jo puoli tuntia sitten,
mitä he tekevät?" Vastaus: ei kuulu teille.
He tekevät, mitä haluavat.
Mutta heti kun he soittavat, menkää. -Minä…
Miksi keskeytätte minut?
Kabinetti 12 on soittanut jo viisi minuuttia.
Tollo, miksette sanonut? -En saanut lupaa.
Anteeksi, herra.
Olen ollut alalla 30 vuotta.
Tämä oli poikkeus sääntöön. Ainutkertainen tapaus.
Kello soi, mutten olisi saanut mennä.
Herra makasi kellon päällä.
Huulesi maistuvat kermavaahdolta. -Huuleni ovat tosiaan pehmeät.
Oliko sinulle jo sanottu niin? -Mitä luulet?
Moniko mies on suudellut sinua suulle?
En ole laskenut.
Miksi kysyt minulta sellaista?
Jos vastaan, et usko minua. -Miksen uskoisi?
No, arvaa sitten.
En tiedä. En halua loukata sinua.
Kaksikymmentä?
Miksei saman tien sata?
Minä oikein minua pidät? -Totta, olet vielä nuori.
Kymmenen?
Jos tyttö antaa seurata itseään ja tulee mukaan -
yksityissalonkiin, hänestä voi uskoa mitä vain.
Oletko jo ollut yksityissalongissa?
Sanonko totuuden? -Kyllä.
Olen. -Niinkö?
Mutta en niin kuin luulet.
Ystävätär kutsui sulhasensa kanssa laskiaisjuhliin.
No… Ei olisi ollut mikään ongelma, jos rakastajasi…
Ei se olisi ollut ongelma, mutta rakastajaa ei ole.
Et kai yritä väittää, että…
En, tai…
Ei ole ollut puoleen vuoteen. -Niinkö?
Kuka se oli?
Mies vain.
Sinä pilailet kanssani.
Oliko hän ensimmäinen? -Oli.
Ja tiedätkö mitä: hän muistutti sinua.
Sen vuoksi seurasin sinua heti.
Hänen katseensa…
Se mies olisi voinut tehdä minulle mitä vain.
Mutta jätit hänet? -En.
Hän lähti ulkomaille.
Hän oli ulkomaalainen.
Vielä hiukan samppanjaa? -Minun pitää mennä.
Äiti on varmasti kiukkuinen.
Asutko äitisi luona?
Tietysti asun. Mitä oikein kuvittelet?
Entä… Entä isäsi?
Hän kuoli ajat sitten.
Asutko kahdestaan äitisi kanssa?
Meitä on viisi, kaksi poikaa ja kaksi muuta tyttöä.
Tule hetkeksi istumaan viereeni.
Istuudu.
Oletko esikoinen?
Toinen. Isosiskoni Léonie on töissä kukkakaupassa.
Mitä sinä teet? -Minä olen vain kotona.
Niinkö?
Jonkun pitää hoitaa pienempiä.
Äitikin käy töissä.
Mitä sanot, kun palaat myöhään? -Keksin jotain.
Mitä sanot tänään? -Että olin teatterissa.
Käytkö siellä usein? -Käyn. Veljeni on teatterin kampaaja.
Hyvä kampaus on tärkeää…
Älä sotke hiuksiani!
Mitä toinen veljesi tekee?
Hän on koulussa. Haluaa opettajaksi.
Miksi kysyt sellaisia? -Olen kiinnostunut.
Sinullako on myös pikkusisko? -Niin, aivan kakara.
On kova homma vahtia häntä.
Koulussa ei olla viattomia. Tyttö ei ole kahtatoistakaan.
Usko tai älä, sain hänet kiinni pojan kanssa.
Kuvittele, 12-vuotiaana! -12-vuotiaana?
Juuri niin.
Järkyttävää. Ei enää lapsuutta.
Voi pientä.
Otahan vähän samppanjaa.
Tässä.
Minkä ikäinen sinä itse olet?
Yhdeksäntoista.
Voi pikkuinen…
Pikku kultani…
Lapsukaiseni…
Kuinka ihmeellistä.
Aivan ihmeellistä.
Tajusin juuri, että tämä on ihmeellistä.
Mikä on ihmeellistä? -Sinä.
Sinä, sinä, sinä!
Et edes sanonut nimeäsi.
André.
Voi himskutti. -Mitä?
Se on setäni nimi. -Kas!
Mikä nyt on, pikkuinen?
Etsin helmiäni.
Rikoit kaulanauhani.
Pitääkin 30 vuoden uran jälkeen -
miettiä, mennäkö sisään, kun kello soi.
Mikä teitä vaivaa?
Leikittekö intiaania?
Tuokaa lasku, kiitos.
Tiedätkö, mitä kello on?
Sinä varmaan kerrot.
Puoli kaksitoista.
Ai jaa? Ihan sama.
Entä äitisi?
Mitä sinä äidistäni haluat? -En mitään.
Valehtelit minulle äsken.
Tulet usein kotiin myöhään.
Sanon, että olin teatterissa.
Entä jos hän kysyy kappaleesta?
Et taida olla hyvä valehtelemaan.
Voisin opettaa, vaimoasi varten.
Vaimoaniko?
Etkö ole naimisissa?
Varmasti olet.
Mistä niin päättelet?
Vaikutelma vain.
Mihin se perustuu? Sormusta ei ole.
Höpöhöpö! Se on liivisi taskussa.
Varmistat koko ajan, ettei se ole kadonnut.
Häiritsisikö sinua, jos olisin naimisissa? -No…
Olisi mukavampi, jos olisit naimaton.
Mutta elämää ei minun mielipiteeni kiinnosta.
Etkä sinä minua muutenkaan naisi.
Tunnetko syyllisyyttä vaimoni takia?
Vaimosi tekee varmasti samoin kuin sinä.
Kiellän sinua puhumasta noin!
Hyvä luoja, on sentään asioita, joita ei…
Sinä siis olet naimisissa.
Kuule, sinä miellytät minua kovasti.
Aivanko totta? -Kyllä.
Haluan nähdä sinut uudelleen. Usein.
Entä minä? -Miten niin?
Haluanko minä?
Odotas…
Minä vähän mietin.
Kyllä. Taidat miellyttää minua hiukan.
Ymmärrät varmaan, että minun on oltava varma sinusta.
En puhu vain moraalista.
Tarkoitan…
No…
Ymmärrät kai?
Työni ja perheeni vuoksi -
en pysty vahtimaan sinua.
Tiedän miehiä, jotka aivan huvitellakseen -
voisivat jonain iltana…
Yksityiskabinetissa. -Yksityiskabinetissa tai…
Älä keskeytä minua. -En.
Yritä ymmärtää. Ensimmäinen sääntö on yksinkertainen:
älä vastaa, jos sinua puhutellaan kadulla. Jatkat vain kävelyä.
Tarvittaessa kiihdytät vauhtia.
Älä missään tapauksessa pysähdy näyteikkunoiden luo.
Miehet tulisivat puhumaan.
Sitä he juuri odottavat lähestyäkseen sinua.
Jos vastaat, he uskovat sinun suostuvan kaikkeen.
Jos sattuu satamaan, he käyttävät tilaisuutta hyväkseen -
ja tarjoavat sateensuojaa vaunuilleen asti. Kieltäydy.
Ei haittaa, jos pukusi menee pilalle.
Ostan kyllä sinulle uuden.
Mutta kieltäydy tarjotusta käsivarresta.
Oi Te viettelynhaluiset naiset
Naiset, naiset, naiset
Aamuin ja illoin
Vietätte turhaan hurmataksenne
Tunteja peilinne ääressä
Tyylikkyys, uskalias charmi, katse
Sopiva huokaus
Sametti, parfyymi ja krinoliini
Ja vielä jotain erityistä
Rouva Arthur on nainen
Josta puhuttiin puhuttiin puhuttiin Pitkään
Ilman lehtiä tai mainoksia
Hän löysi lauman rakastajia
Rouva Arthur on nainen
Josta puhuttiin pitkään
Seuraavaksi Xanroffin "Vaunut".
Tuo nainen on hyvin lahjakas.
Taputan hänelle aina mielelläni.
Taputtakaa vain, niin kätenne eivät tee muuta.
Luoja, miten hauska te olette!
On harvinaista löytää kadulta noin hauska nuori nainen.
Niin minäkin luulen.
Tiedättekö, mitä voisimme tehdä? -Kerrotte varmaan.
Sen sijaan, että kuuntelisimme tätä sopimatonta laulua,
voisimme kiivetä automobiiliini.
Mentäisiin lasilliselle luokseni. Minuutiksi vain.
Onko teillä tosiaan automobiili?
Olette oikea originelli.
Se on De Dion.
Neljäkymmentä heppaa. -Mahtuvatko ne kaikki siihen?
Mies menee nurin
Vaunuista nousee daami ja sanoo
"Joten kuten, sinne sun tänne"
Vaunuista nousee daami ja sanoo
"Hupsis, Léon! Mieheni!"
Enää ei tarvitse piilotella
Joten kuten, sinne sun tänne
Enää ei tarvitse piilotella
Maksa kyyti kuskille
Olet aivan ihastuttava.
Olet Pariisi, itse Pariisin sydän.
Olen kyllä Argenteuil'stä.
Ei se haittaa, olet silti Pariisi.
Aikamoinen epäjärjestys.
Kuka täällä siivoaa?
Minulla on kiinalainen kamaripalvelija.
Kiinalaisten tapa järjestää on aika erikoinen.
He vain siirtelevät esineitä.
Vaihtavat epäjärjestyksen paikkaa.
Tyypillistä Kiinaa.
Täällä on aika vähän valoa.
Työskentelen aina hämärässä.
Nuo ihanat silmät tottuvat kyllä.
Ihanilla silmillä ei ole aikaa.
Kuinka niin?
Tulin vain minuutiksi. Niinhän me sovimme.
Riisu hattusi, kultaseni.
Minuutiksiko?
Juuri niin.
Sinun pitää levätä hiukan.
En ole väsynyt. Tulimme autolla.
Voi… Tuo egyptiläinen nojatuoli on epämukava.
Se oli varmaan hyvä Ramses II:n aikaan,
mutta nykyään takamuksemme ovat vaativampia.
Tulehan tänne, pikku kulta.
Kas, divaani. Mikä yllätys.
Mielenkiintoista.
Naiset tarjoavat joskus tuolia,
mutta miehet aina divaania.
Mitä höpiset? Sohvahan tämä on.
Katsohan.
Laske pääsi nojalle. -En ole lainkaan väsynyt.
Kyllähän. Sinun iässäsi pitää olla varovainen.
Et taida olla edes 20-vuotias. -Yhdeksäntoista.
Yhdeksäntoista vuotta. Se on tärkeä ikä. Rentoudu nyt.
Ihastuttava!
Ihastuttava nainen!
Tuosta pikkuisesta teen vielä jotakin.
Otan sen kuorestaan,
hion sitä, teen muodonmuutoksen.
Pygmalion.
Kuuletko? Pygmalion!
Haluan olla sinun Pygmalionisi.
Taidatte olla hiukan pöpi.
"Pöpi."
"Pöpi, pöpi, pöpi."
Ihastuttavaa.
Hän on ihastuttava, todella.
Minne laitoin portviinin? "Pöpi"!
Kerron Anna de Noailles'lle, hän hurmaantuu.
"Pöpi." Tässä portviinini.
Olet oikea kullanmuru.
Oletko janoinen?
En.
Ei ole jano, mutta nälkä on.
Onpa harmillista! Jano olisi parempi.
Täällä ei ole koskaan ruokaa.
Pyytäkää kiinalaiseltanne.
Hän kokkaa vain pääskysenpesiä,
eikä nyt ole sesonki. Tule istumaan, kulta.
Tulehan.
Mutta ruoka on hyvä ajatus.
Lähetän hänet Laruelle,
hän saa noutaa pientä, kevyttä yöpalaa.
Tekisi mieli kunnon palaa makkaraa.
Makkaraa!
Ihastuttava nainen.
Kerrassaan ihastuttava. Makkaraa. Tule istumaan, kulta pieni.
Tänne näin.
Lähetän hakemaan makkaraa Laruelta.
He riemastuvat.
Kuinka hullunkurista.
Sain ajatuksen.
Mehän voisimme mennä sinne yhdessä.
Minne? -Laruelle, illalliselle.
Ei. En halua mennä minnekään.
En halua törmätä tuttuihin. -Onko sinulla paljon tuttuja?
Ei, mutta yhteenkin törmääminen olisi katastrofi.
Kuka olet,
pikku mysteeri?
Sano.
Onpa kaunis. Laatutavaraa.
Kuka lahjoitti sen?
Miesystäväkö?
Ehkä erityinen ystävä,
johon pelkäät törmääväsi ravintolassa.
Olet tanagralainen figuriini kovakouraisen omistajan hallussa.
Millainen hän on?
Ainakin vähemmän pöpi kuin te.
Siis liikemies! Kuinka kauheaa.
Hän on liikemies.
Olen varma, että hän on liikemies.
Liikemiehet ovat kauhistuttavan ikäviä.
Olet pieni kisu.
Aivan pieni kissa,
joka ei tiedä mitään.
Mutta olet kai huomannut, että kun mies haluaa ansaita rahaa,
hänestä tulee typerys.
Onhan teilläkin rahaa.
Se on eri asia.
En ansaitse rahaa,
varastan sitä.
Oletteko oikeasti varas? -Melkein.
Olen kirjailija.
Vai kirjailija! Siksi teillä on niin paljon paperia!
Uskomatonta, ihastuttavaa.
Pariisi… Pariisi…
Pariisi, yllätysten kaupunki. -En näe yhteyttä.
Kulta pieni, olen maailmankuulu.
Olisin voinut saada Nobelin palkinnon.
Ei epäilystäkään.
Suuri syyllinen, Nainen ja rakastaja,
Itkevä käärme.
Kuulostaako tutulta? -Kyllä! Itkevä käärme!
Olen nähnyt sen. Tosi hieno.
Itkin kuin vesiputous.
Se oli minun tekstini.
Tekö kirjoititte näytelmän? -Juuri niin.
Miksei se inhottava Armand suostu avioliittoon?
Hän aiheutti niin paljon tuskaa.
Olet aivan ihana.
Aivan liian ihana.
Lapsukaiseni.
Pikku kisuni.
Oma kansannaiseni.
Haluan kansanmieheksi,
haluan poikuuteni takaisin kanssasi.
Olette oikeasti pöpi.
Haluatte poikuuden takaisin?
Et ymmärrä, et ymmärrä mitään,
hän ei ymmärrä mitään.
Tämä on mittaamattoman arvokasta.
Kulta.
Sain ajatuksen.
Teen sinusta näyttelijän.
Aivan.
Olet tyhmä…
…mutta varmaan lahjakas.
Etkö haluaisi näyttelijättäreksi?
Koulussa näyttelin ystävätärten kanssa, mutta…
Mutta mitä?
Pidän sinusta huolta.
Koulutan sinut.
Vaivaan sinua. -Hellästi!
Mitä hellästi? -Pitää vaivata hellästi.
Ettei korsettini mene ruttuun.
Hän on suloinen.
Hän on suloinen eikä ymmärrä mitään.
Mutta tarkoitin moraalista työstämistä.
Moraalia voi työstää vähän kauempaakin.
Miten niin?
Eikö sinun ole hyvä lähelläni?
Minun on lämmin, kun pidän sinua -
hellästi.
Tekemättä mitään.
Niin. Kun ette tee mitään, on hyvä.
Pelkkä lämpö -
tuntuu hyvältä.
Totta.
Miehethän eivät muuta pyydä kuin läheisyyttä.
Mutta…
Mutta mitä, pikku kisuni?
Miesten kädet vaeltelevat,
on pakko puolustautua, ja silloin liikkuu.
Vain liikkumatta on hyvä.
Jos minulla olisi ollut rakastettu…
Jos sinulla olisi ollut rakastettu…
Olisin halunnut olla hänen lähellään liikkumatta.
Tänä iltana minun sydämeni on onnellinen.
Ymmärrätkö?
Iso paha susi, joka söi Punahilkan…
Ehkä sekin haaveili aivan muusta.
Vai mitä?
Puhdas sydän, joka antautuu,
on kovin harvinaista.
En minä antaudu.
Annan vain lainaksi.
Olet todellinen kullanmuru.
Mikset halua, että teen sinusta suuren taiteilijan?
Sen täytyy olla vaikeaa.
Ei minulle.
Olen auttanut monta näyttelijätärtä alkuun.
Minulla on erinomainen vaisto.
Jostakin syystä -
olen varma, että olet lahjakkuus.
Emmekö voisi kokeilla?
Kokeillaan heti.
Panen sinut lukemaan jotain,
niin nähdään, mitä sinusta löytyy.
Vai mitä?
Riisu mekkosi. Ota pian mekko pois!
Mekkoniko? -Käärin sinut johonkin.
Ei tragediaa näytellä jakkupuvussa. Pian nyt.
Teatterissa tärkeää ovat muodot.
Plastiikka.
Riisu se. Ota mekko pois.
Juuri noin.
Sillä lailla.
Mainiota, pikku kisuni. Noin juuri.
Jatka vain.
Noin.
Sillä lailla.
Kuinka hoikka oletkaan.
Ja hyvämuotoinen.
Aivan oikea komedienne.
Kietoudu tähän. Nouse ylös.
Nousehan ylös.
Katso nyt.
Sinusta tulee lumoava.
Katso.
Etkö ole hurmaava?
En tunnista itseäni. -Et ole enää entisesi.
Olet muuttunut, olet…
Olet Psykhe.
Juuri niin. Olet Psykhe.
Tule, pikkukisu.
Tiedäthän, että…
Klassikot… Katsotaanpa…
Vain klassikoilla on merkitystä.
Olet tavattoman lahjakas.
Olen varma, että olet lahjakas. Sen tuntee.
Lue rauhallisesti ja keskity siihen, mitä sanot.
Minä luen vastarepliikit.
Nämä ovat värssyjä!
Ei se haittaa. Lue kuin puhuisit minulle.
Minäpä selitän.
Psykhe -
on nuori tyttö, jonka Amor ryöstää.
Amor…
Joka oli ottanut hirviön muodon.
Ymmärsitkö?
Kokeillaanpa. Minä olen Amor.
"Tässä käärme,
tuo armoton hirviö, jonka outo oraakkeli sinulle lähetti.
Vaan joka kenties ei olekaan peto,
jollaiseksi sitä luulit."
Luehan. Sinun vuorosi.
"Sinä, herra, sinäkö olet hirviö, jolla oraakkeli surun päiviäni uhkasi,
sinä, kuin jumala joka ihmeen kautta -
suostuu tulemaan avukseni…"
Mutta…
En oikein ymmärrä lukemaani.
Ei se haittaa, kultaseni.
Olet kaunis.
Olet hyvin kaunis.
Ei se haittaa.
Tule, pikkukisuni.
Oma Psykheni.
Oma veistokseni. Jumalani.
Kansannaiseni.
Olen hulluna, hulluna, hulluna sinuun.
Kirjailija esiin!
Älä sure, sydänkäpyni.
Ostan sinulle teatterin.
RAVINTOLA MAXIM'S
Ovatko nuo yhdessä? Juurihan nainen oli Fulgusin kanssa.
Sen öljymiehen vai?
Hänen serkkunsa. Ompelukonemiehen.
Ja mies Varietee-Lulun kanssa? -Niin.
Kaksi vuotta sitten he olivat yhdessä. -Puoli vuotta sitten eivät.
Tänä iltana ovat. -Niin.
Minusta se on moraalitonta. -Tai hyvin moraalista. Vaikea sanoa.
Mikä skandaali.
Näyttäytyä nyt yhdessä, kun on eronnut neljä kertaa.
Nyt mies ottaa häntä kädestä.
Mikä häpeä.
Jos jättää miehen, hänelle ei puhuta enää.
Musiikki saa minut vielä uskomaan rakkauteen.
Voisin opetella soittamaan jotain.
Hölmö.
Tiedätkö,
oli hyvä ajatus jättää muut bistroon Halleille -
ja tulla juhlimaan ensi-iltaa tänne.
Kahdestaan.
Ne pikku kuppilat ovat niin hienostelevia.
Vain Maxim'sissa voi olla kotonaan.
Vähän arkista, mutta rakastan paikkaa.
Ja tarjoilijat tuntevat tarinamme, vai mitä, Antoine?
Perinteet ovat minulle tärkeitä. -Niinkö?
Näytät vähän eksyneeltä.
Entä jos mentäisiin lasilliselle luokseni?
Aikeesi ovat päivänselvät,
senkin ihmissusi!
Voi Maximilienne…
Siitä on niin kauan.
Eikö?
Tuntuu kuin olisin tutustumassa sinuun.
Sinulla on kauniit kasvot,
hyvin kauniit kasvot.
Mietin, millainen vartalosi on.
Kysy ystäviltäsi.
Kuinka kyyninen oletkaan!
Se on harmi.
Minä olen kauhean sentimentaalinen tänään.
Niin kyllä minäkin.
Johtuu varmaan viuluista. Tekee mieli ulista.
Mustalaiset pitäisi kieltää.
Syöminen on kuvottavaa.
Haluaisin elää ruusun terälehdistä.
Olisikohan langusti ollut hyvää?
Tuon kysymyksen esittää liian myöhään naistenkin kanssa.
Se tässä olisikin ainoa lohtu,
jos langusti oli kehnoa.
Jotkut ostavat 100 soun lipun kuullakseen viisauksiasi.
Tietäisivätpä, kuinka lattea voit olla. -Kiitos.
Jotkut maksavat 100 souta sinun lausunnastasi.
Tietäisivätpä… -Mitä?
Ei mitään. Palvon sinua.
Ei riidellä. Ei pidä pilata tätä iltaa.
Hei!
Ketä tervehdit kujerrellen?
Grandsacia. -Vai Grandsacia.
Hienoa. -Älä viitsi.
Tiedät hyvin, että Grandsac oli rakastajani.
Koko Pariisi tiesi. Teillä oli naurettavia kohtauksia.
Hän yritti sentään tappaa itsensä minun takiani.
Olitko kauan Des Épinglettesin kanssa? -Kuukauden Monte Carlossa.
Hän menetti omaisuutensa. Ja minun arvostukseni.
Hei, iso hauva.
Kehtaatkin motkottaa miehistäni,
kun itse olet käynyt läpi kaikki Pariisin pikkukomediennet.
Pienet, mutta suuret myös.
Se on yhtä helppoa.
Hah! Kiitos.
Hurmasit siis suuret ja pienet.
Alat nahistua reunoilta, kultaseni.
Miltä reunoilta?
Annatko niille tytöille roolit, joita lupaat?
Ei kyse ole vain rooleista,
vaan myös charmistani.
Totta, koko Pariisi tuntee charmisi.
Sitä voisi melkein esitellä turisteille.
Mentäisiinkö asuntooni?
Ketä aiot pettää tulemalla luokseni?
Koko Pariisi on täällä.
Olen täysin varma siitä,
että tämänhetkinen rakastajasi -
on myös täällä jossain.
Arvaa.
Sano jokin nimi.
Miten voisin arvata? Tarvittaisiin koko seurapiiriluettelo.
Senkin hölmö!
Oi! Kuutamo!
Tarvitset aina valonheittimen.
Maaseudulla kuutamo on varmasti upea.
Sain ajatuksen.
Mennään Senlisiin.
Senlisiinkö? -Niin.
Tätini luokse.
Mitä tätisi sanoisi?
Hän kuoli kolme kuukautta sitten.
Häneltä jäi pieni maaseututalo.
Juuri sopiva jälleennäkemisellemme.
Saamme nukkua vuoteessa, joka on korkea kuin riemukaari.
Paksun punaisen täkin alla.
Minulla ei ole mitään mukana. -Ei se haittaa. Saat tätini yöpaidan.
Tapasimmeko vuonna 1908 vai 1907?
Se taisi olla kesäkuussa 1907.
Muistatko mansikkacocktailin Tortonin terassilla?
Tulin sinne koe-esiintymisestä.
Tervehdit nostamalla olkihattua.
Sinulla oli kukonaskelkuvioinen puku.
Sinulla oli reikäkirjailtu mekko.
Puristit minua niin tiukasti itseäsi vastaan,
että reikäkuvio oli painunut ihooni.
Pyyhin kaikki jäljet yksitellen.
Sitten teit toisia. -Niin.
Se oli rakkautta.
Ensimmäinen päivä oli ihmeellinen.
Kuin olisimme löytäneet Amerikan.
Muistelen, että sinä yönä Kristoffer Kolumbus -
tutki Amerikkaa aivan loputtomiin.
Aikamoinen yö.
Pysyimme huoneessa kolme päivää.
Luulimme sen kestävän koko elämän.
Miksi erosimme kahden viikon kuluttua?
En muista enää.
En minäkään.
Aika hölmöä, eikö?
Olisimme voineet rakastaa toisiamme.
Niin on hölmöä.
Olisimme voineet.
Mutta elämässä on muutakin tehtävää. -Niinpä.
Ruvetaan nukkumaan.
Häiritseekö polveni?
Ei.
Tuntuu hyvältä.
Kuorsaan kuulemma nykyään.
Hiukan.
Ei se minua haittaa.
Hyvää yötä, kulta.
Hyvää yötä, Jeanne.
Hassunkurista.
Mikä niin?
Etkö huomannut?
Käytit oikeaa nimeäni.
Mitä te siinä teette?
Koputin. Sanoitte "sisään." -En puhunut teille, näin unta.
Leipomon poika koputti.
Hän toi minulle tuulihatun.
Olen ollut täällä viisi minuuttia. Kello on 12,12.
Kaksitoista!
Se on aamuyötä minulle. Olen uuvuksissa.
Pyydän anteeksi.
Olen kuitenkin ilahtunut nähdessäni teidät.
Tulkaa lähemmäs, kreivi hyvä.
Tulkaa tänne.
Ottakaa tuoli.
Mielelläni. Näyttelitte jumalaisesti eilen.
Ihmiset ympärilläni olivat haltioissaan.
Olin klubitoverini kreivi Zakin kanssa.
Hän taputti! Yleensä aplodit saa vain venäläinen baletti.
Kukkanne olivat ihastuttavia. Niin valtava määrä orkideoita.
En hyväksy muita kukkia.
Orkideat eivät näytä kukilta -
eivätkä tuoksu miltään.
Inhoan vahvasti luontoa.
Kas vain.
Olette kovin kaukana.
Istuutukaa vuoteelleni.
Se poikennee protokollasta,
mutta pyydän lupaa laskea koppalakkini.
Saatte luvan.
Kätenne on kovin kaunis.
Hyvin siro.
Ja samalla voimakas.
Kiitos, neiti. Olen pianisti. Rakastan Debussyä.
Olen myös voittanut sapelikisoja.
Olin yllättynyt ja imarreltu, kun sain korttinne teatterilla.
Ei ole helppoa nuorukaiselle kantaa tuollaista nimeä.
En osaa sanoa. Kaikkeen tottuu.
Pidittekö minusta roolissani? -Jumaloin.
Näin teidät ensimmäistä kertaa.
Olin kyllä kuullut teistä.
Maxim'sissa ei muusta puhutakaan.
Tulin uteliaaksi.
Missä muualla kuin Maxim'sissa vietätte aikaanne, nuori vanhus?
Olen upseeri. Olen palveluksessa.
Muu aika kuluu illallisilla Maxim'sissa -
kreivi Zakin kanssa. Siinä kaikki. -Siinä kaikki?
Kai niillä illallisilla on edes naisia?
Luonnollisesti, toisinaan.
Joitakin kelvollisia naisia.
Yleensä syömme kahdestaan.
Puhun filosofiasta kreivi Zakin kanssa.
Hän on hyvin synkkämielinen.
Kerran kuussa hän pelaa venäläistä rulettia.
Entä jos luoti osuu kohdalle?
Se on tarinan loppu.
Ainakaan ei tarvitse odottaa seuraavaa kertaa.
Se on hirveän vaarallista. -Niin.
Viime kerralla Maxim'sin hovimestari kuoli.
Unkarin armeijalla on oudot huvit.
Pelaatteko tekin venäläistä rulettia?
En. Paroni Zaki on vapaa-ajattelija,
minä olen katolinen. Peli on kielletty minulta.
Otan muita riskejä: ajan kilpaa autolla.
Tulin toiseksi Pariisi-Madrid -kisassa Panhardillani.
On myös kaksintaisteluita.
Elämä on tylsää, jollei sitä riskeeraa.
Voi pientä mussukkaa.
Minäkö olen se mussukka? -Niin.
Oletteko järkyttynyt?
Se on vahvasti odottamatonta, mutta hupaisaa.
Mitä äitinne opetti teille?
Herttuatar, äitini, kuoli hyvin nuorena.
Kuka huolehti teistä?
Minua kasvattivat vanhat naiset ja vanhat papit,
sitten sotilaat.
Ymmärrän.
Vahva kuri ja vähän kokemusta siitä, mitä kutsutaan elämäksi.
Kuitenkin olen satavuotias.
Mitä enää tekisin maailmassa?
Matkoja? -Olen luonnollisesti matkustanut.
Isäni halusi minun näkevän kaiken kiinnostavan.
Opin krikettiä ja ketunmetsästystä Sussexissa, Windsorien luona.
Enoni Alban herttua perehdytti Espanjan taiteeseen.
Madridin museoihin en kyllä ehtinyt.
Ei enää matkoja. Olen nähnyt kaiken.
Neiti, lyhyen vierailuni tarkoitus oli pyytää, että söisitte -
kanssani illallista teatterin jälkeen. -Mielelläni.
Odotan teitä autossani, jottemme herätä huomiota.
Etsimme hauskan paikan.
Ja jos sallitte minun saattaa teidät kotiin…
Tule lähemmäs.
Sinutteletteko minua?
Kyllä, sinuttelen sinua.
Kuulehan, pikku kreivini Höpönhöpö.
Nimesi on yksi Ranskan hienoimmista.
Olet kaikin puolin hyvä nuorimies.
Olet syvä kuin hauta.
Syöt munakkaasikin Maxim'sissa.
Minä taas olen Maximilienne de Poussy.
Keksin nimen aivan itse. Aateloin itse itseni.
Kotipaikkani on sinulle kuin vieras planeetta.
Mutta olen jättänyt kurjuuden taakseni.
Minun ei enää tarvitse syödä -
miehen kanssa, jolla on fyrkkaa. Edes surullisen ja sivistyneen.
Fyrkkaa? -Niin.
Fyrkkaa, mussukkani.
Etsi kreivi Zakin kanssa sanakirjasta.
Kieltäydyttekö siis kutsustani?
Näyttääkö siltä, että kieltäydyn?
Otan vain asiat yksinkertaisemmin kuin sinä.
En ajattele itseäni.
Ja kun haluan jotain,
haluan sen heti.
Mutta, neiti, kellohan on 12,35.
Tulin pelkälle kohteliaisuuskäynnille.
Tämä ei ole johdonmukaista.
Ensin on luotava tunnelma.
Olet kovin suloinen.
Tule lähemmäs.
Pidän sinusta paljon.
Pidän surullisuudestasi.
Sulje silmäsi.
Minä panen eksyneille koirille hihnan kaulaan.
Tuoksut hyvältä.
Kas,
osaat sentään sinutella.
Näkemiin, neiti.
Odotan teitä illalla kujalla, kuten sovimme.
Pidän sinusta liikaa. Emme näe enää.
VOITA JA MUNIA
Voi päätäni.
Mitä oikein tapahtui?
Ai niin.
Minulla oli tapaaminen kujalla sen kuuluisan komediennen kanssa.
Nyt muistan.
Zaki kuulemma etsi minua kaikkialta.
Hänen arkkiherttuansa oli murhattu Sarajevossa.
Zaki oli kutsuttu Wieniin.
Ilta oli hänen viimeisensä Pariisissa.
Hän halusi minut mukaansa.
Oli järjestettävä kunnon kemut -
maidemme välisen sodan kunniaksi.
Tiesimme, että joutuisimme taistelemaan toisiamme vastaan.
Ehkä tappamaan toisemme.
Varmuus siitä, että pian surmaisimme toisemme,
toi iltaamme erityistä charmia.
Kiersimme kaikki yökerhot.
Zaki halusi tietysti rikkoa laseja.
Zaki tekee aina niin.
Hän halusi mustalaismuusikon mukaansa.
Menimme yhä epämääräisempiin paikkoihin.
Zaki rakastaa vulgäärejä paikkoja.
Mustalainen joutui ongelmiin korston kanssa,
joka ei pitänyt musiikista eikä unkarilaisesta aksentista.
Sotaa en oikein osannut kuvitella.
Mutta nujakan me voitimme,
yhdessä, kuten ystävyksille sopii.
Sitten…
Sitten en muista mitään.
Eikö hotellissa ole juoksevaa vettä?
Miksi mahdoin tulla tänne?
Kas. Tuossa on joku.
Saisiko suukon?
Olin lähdössä.
No, morjens sitten.
Tuletko takaisin?
Haluatko osoitteeni?
Olit meinaan ympäripäissäsi eilen. Tuskin muistat, missä olit.
Pyydän anteeksi, neiti. Se oli varmasti kiusallista.
Tässä hommassa -
on nähty pahempiakin juoppoja.
Sinä olit kiltisti juovuksissa.
Puhuit vain sodasta.
Sodastako?
Puhuinko sodasta? -Puhuit.
Kaverisi kanssa, jolla oli aksentti.
Kutsuit häntä nimellä…
Kiki?
Lomanne oli pilalla,
naiset odottivat teitä Trouvillessa ja se suututti teitä.
Otin sinut luokseni hyvän hyvyyttäni. Olen patriootti.
Niin minäkin, kun en ole juovuksissa.
Se on paskamaista, kuten sanoitte,
mutta jos on mentävä Berliiniin, niin menoksi.
Ajattelen samoin. Iloitsen, että jaatte näkemykseni.
Unohtakaa kaikki, mitä yöllä sanoin.
Nyt sinä kyllä… Nyt menee yli.
Kuinka niin? -Käsisuudelma.
Missähän koppalakkini on?
Pöydällä. -Tosiaan.
Kiitos vielä vieraanvaraisuudestanne.
Jätin 50 frangia. Riittääkö se?
Sinä se hauska olet.
Maksat kahdesti ja kysyt, riittääkö.
Maksoit kahdesti, joten voit…
Eikö? -Kiitos, neiti.
En halua loukata teitä.
Olette todella kovin haluttava.
Mutta kasarmi odottaa.
Menehän hommiisi, kun kerran on työaika.
Hei.
Kuule.
Tämä auttaa oloosi.
Olet tosi söpö.
Älä pelkää.
Poskelle vain.
Jos lähdet sotaan…
Niin ei tapahdu usein.
Nautin harvoin, mutta viime yön olin mukana.
Olitte missä, neiti?
Et tajua yhtään mitään!
Tarkoitatteko, että viime yönä me…
Totisesti!
Olet aikamoinen veijari. Et arvaakaan.
Olen aikamoinen… -Niin.
Lukuunottamatta hyviä tapojasi.
Mutta eilen illalla tavoista ei ollut tietoakaan.
Ei todellakaan.
Herätätte levottomuuteni.
Hallitsen itseni huonosti humalassa.
En kai uskaltautunut… -Koko yön, jos haluat tietää.
Pidin sinusta siis tosissani.
Koska ylityötunnit tässä työssä…
Olen imarreltu. -Syystä.
Kun katutyttö sanoo niin…
Hienot naiset valloitetaan sellolla. Ei meitä.
No, mene nyt.
Yritä olla kuolematta sodassa. Se olisi sääli.
Hyvästi, neiti.
Tiedän, että me tuskin tapaamme uudelleen.
Mutta pitää sanoa "näkemiin". "Hyvästi" tuo epäonnea.
Anna kolikko vanhukselle alhaalla.
Anteeksi, rouva.
Ei huolta, luutnantti, me nitistämme ne.
Toivottavasti.
Sen arkkiherttuan murhan hoidamme Zakin kanssa tavalla tai toisella.
Sota on suunnanmuutos.
Se tappaa, mutta ainakin on päämäärä.
Elämä se on turha ja loputon. -Noin puhuu nuoruus.
Jos olisitte nähnyt minut keisarin aikaan…
Olin kaikissa juhlissa.
Olisitte rakastunut minuun, luutnantti.
Minäkin olin kaunis.
Minäkin tanssin rakkauden pyörteissä.
LOPPU
Tekstitys: Riitta Hyttinen