Ovanför byn Vandorf står slottet Borski.
I början på århundradet kom ett uråldrigt monster-
- för att bo här. Inget överlevde-
- och dödens vålnad väntade på sitt nästa offer.
Ja.
Jag kan nog börja måla på morgonen.
Du är nog den mest själviska man jag vet.
Hängiven.
- Tänker du gifta dig med mig? - Ja, säger jag ju...
Så fort jag betalat mina skulder och har pengar på banken.
- Bruno. - För Guds skull.
- Vi kan inte vänta längre, Bruno. - Varför inte?
För jag...
Berätta för mig.
Det är inte så illa.
- Berätta varför du måste gift... - Det bara är så.
Du...
Kom igen nu, vad är det med dig?
Berätta.
Jag ska ha barn. Det är så det är.
- När fick du reda på det? - För en vecka sen.
- Vart ska du? - Jag ska träffa din pappa.
- Varför? - Jag tänker inte smita från plikten.
- Det vill jag att han ska veta. - Från plikten?
Ja, det är så han kommer att se det.
Bruno.
Gå inte till honom, Bruno.
Vänta, Bruno!
- Ja? - Han kommer att döda dig.
Det tvivlar jag på.
Åh, Bruno...
Bruno!
VANDORFKLINIKEN
DOKTOR NAMAROFF
Vad är det, Carla?
De kommer med kroppen nu.
- Jag vill ha den här. - Jaha.
Kommissarie Kanof är här för att träffa dig.
Tack.
Nå?
Flickan är dotter till Janus Cass, värden på värdshuset Saracen.
Den här är kanske inte samma som de andra.
- Ni hoppas det, menar ni. - Naturligtvis.
Sju olösta mord på fem år är inte bra för mitt rykte.
Tror ni det var den unge mannen?
- Älskande grälar ibland. - Han är fortfarande saknad.
Den unge mannen heter Bruno Heitz.
Han kommer till Vandorf varje år och hyr den gamla kvarnen.
Han är konstnär, son till professor Jules Heitz vid Berlins universitet...
- doktor i litteratur. - Jag vet.
Vi studerade tillsammans.
- Kontaktar ni honom? - Genast.
Jag föreslår att ni väntar lite.
Tills de hittar den unge mannen.
Som ni vill, doktorn.
Tack, Ratoff.
Vänta här.
- Madam. - Ratoff.
- Hur hände det här? - Hon gav sig på mig.
- När jag kom till hennes cell. - Det är andra gången.
- Sätt henne i tvångströja. - Ja.
- Ta hand om såren, syster. - Ja, doktorn.
Vad är det?
Vill ni utföra en obduktion, doktorn?
På en kropp som förvandlats till sten?
Kommissarien... Lyssna.
De har fått upp spåret.
Vi närmar oss slottet.
- Rädd? - Ja, det erkänner jag gärna.
Det finns 20 män omkring oss.
Ni har en pistol, använd den vid behov, men jag vill ha pojken levande.
Fortsätt, kommissarien.
När jag berättade för flickans far att hon var död-
-var han inte överraskad.
- Vilken slutsats drog du av det? - Att han kände till Bruno Heitzs rykte.
Vilket ni personligen erfarit?
Ja, det förekom incidenter.
- Beskriv dem. - Fylla.
- Dåligt uppförande offentligt. - Tack.
- Ring Janus Cass. - Janus Cass.
Ni är far till den avlidna flickan, Sascha.
Ja, sir.
- Värdshusvärd på Saracen. - Ja, sir.
Berätta för rätten vad ni vet om förhållandet-
- mellan din dotter och den unge mannen.
Tyvärr älskade min flicka honom.
Han utnyttjade henne och ville inte ta ansvar.
När ni säger "utnyttjade henne" menar ni att hon var gravid?
Ja, han var en riktig usling.
Jag sa åt Sascha att hålla sig undan.
- Men hon lydde inte. - Jag är rädd för det.
Såg ni mannens alkoholberoende?
Han kom ofta till värdshuset.
Var han våldsbenägen?
- Tja, sir... Jag... - Tack, mr Cass.
Ni kan sätta er.
- Kalla dr Namaroff. - Dr Namaroff.
Doktorn...
Kan ni berätta vad ni anser orsakade flickans död?
Hon dog en våldsam död.
Jag observerade sår i pannan och märken på skallen-
- som kan ha orsakats av ett metallföremål.
Tack, doktorn.
Kalla professor Heitz.
Professor Heitz.
Ni är professor Jules Heitz far till den avlidne Bruno Heitz?
- Ja. - Ni har hört bevisningen...
- som lagts fram i rätten? - Ja.
- Kände ni flickan? - Nej, sir.
Jag har fått intrycket att er son var något av en bohem.
- Håller ni med? - Han var en begåvad konstnär.
Han valde själv hur han levde.
- Jag tror också att han var en libertin. - Nej.
Han hade flera flickvänner.
Möjligen. Men det gör honom inte till libertin.
- Svek han någon flicka särskilt? - Det tror jag inte.
Ni är hans far.
- Vill ni tillägga något? - Ja.
Jag läser tidningarna och studerar den mänskliga naturen.
Jag har läst om de olösta morden i Vandorf.
Jag har också hört bevisningen och åsikterna i rätten.
Jag anser att allt framkallats av rädsla.
Fortsätt.
Bevisföringen bygger på indicier och fördomar-
- som gör en oskyldig man till syndabock.
Så uppenbart att jag kan förutspå er dom nu:
Mord och självmord.
Min sons oskuld offras för denna häxjakt-
-för att uppnå önskad lösning.
Det är allt jag har att säga.
Men tro mig-
- jag tänker inte vila förrän jag återupprättat min sons goda namn.
Om ni är färdig kan ni kliva ner.
Min slutsats är att den döda kvinnan mördades-
- av sin fästman Bruno Heitz som sedan i ett anfall av ånger-
-tog sitt eget liv.
Rätten ajourneras.
Det har begåtts sju mord i Vandorf de senaste fem åren.
Varje offer hade samma märken. Varje kropp var förvandlat till sten.
Varför nämnde du inte det?
- Varför försöker alla undgå sanningen? - Carla.
Jag trodde att Kanof skulle göra pojken till syndabock, men inte du.
Varför är du så säker på att han är oskyldig?
För att hon har kommit tillbaka.
Hon är här... någonstans på sjukhuset, det vet jag.
Kom in.
- Professor Heitz vill träffa er, sir. - Visa in honom.
Det här är min assistent, miss Carla Hoffman.
- God dag. - Det var allt.
Jag behöver dig inte mer idag.
Jag är så förkrossad över er son. Ni har min djupaste sympati.
- Tack. - Sätt er.
Nej, tack.
- Jag vill ställa en enkel fråga. - Varsågod.
Ni var en gång gäst i mitt hem i Berlin.
Ni träffade båda mina söner, särskilt Bruno.
- Ni talade med honom länge. - Ja, det gjorde jag.
- Vad fick ni för intryck av honom? - Jag tyckte han var...
- Normal? - Ja, visst.
Men kapabel till mord?
Käre Heitz, det är inte en rättvis fråga.
Under rätt omständigheter tror jag nästan alla kan mörda.
- Ni är förstås inte objektiv. - Jag har varit i Vandorf i två dagar.
Jag får undvikande svar på mina frågor.
På polisstationen vägrar de släppa in mig.
- Överallt möts jag av tystnad. - Jag är säker på att ni överdriver.
Nej, det finns en förklaring någonstans.
Den finns i det förflutna.
Någon hemsk händelse som har förträngts.
För folket i Vandorf är det allvar.
Något de inte törs nämna. De vill tro att det inte existerar.
Att erkänna dess existens förstärker rädslan.
Det är därför min son dömdes för mord.
Han var åtminstone mänsklig.
Doktorn... Jag behöver er hjälp.
Jag har inget att tillägga.
Låt mig ställa en fråga till.
Har ni hört talas om Megaera?
- Megaera? - Hon var en av tre systrar.
De kallades gorgonerna. Två av dem mördades.
Enligt legenden flydde den tredje till den här delen av landet.
Det sades att när dödliga såg hennes ansikte-
-förvandlades de till sten.
Den legenden är 2 000 år gammal.
Ja.
Vi är vetenskapens män.
Jag tror inte på spöken eller onda andar. Gör du?
Det var en av de mest ovetenskapliga anmärkningar jag hört.
Jag tror att allt existerar som människan inte kan motbevisa.
- Eller bevisa? - Det är därför jag är i Vandorf.
Jag tänker bevisa att min son inte var mördare.
Ett ögonblick.
- Ett gott råd. - Vad är det?
Lämna Vandorf innan det är för sent.
Vad är ni rädd för?
- Jag är rädd för er skull. - Eller för vad jag kan upptäcka?
VANDORFLEGENDEN
Vi går till huset.
Kom, vi tar ut honom.
Lämna Vandorf, Heitz.
- Åk hem, Heitz. - Tycker ni inte att vi borde...?
Vi vill att ni lämnar huset nu.
Försvinn från mitt hus allihopa.
Så det är så det är.
Polisen.
Kom an.
- Jag hoppas att ni inte är illa skadad. - Nej.
Upprepas det här kommissarien, håller jag er ansvarig.
Ursäkta. Min polisstyrka är väldigt liten.
Vi har flera plikter än beskydd av ovälkomna besökare.
Ni har inget mer här att göra.
Det har jag visst.
Då så.
Jag har varnat er.
Mer kan jag inte göra.
Skulle ni ändra er, professorn, ska ni få beskydd på väg till stationen.
Jag vill att ni skickar ett telegram-
- till professor Meister vid universitetet i Leipzig.
Kom in.
Åh Paul, det kom just ett telegram.
Det är från din far. Han vill att du åker till Vandorf genast.
Jag har inte hört av honom sedan Bruno försvann.
Det är väl bäst att du åker?
Jag tror det går ett tåg kl. 9 på morgonen.
Ja, sir.
Jag hoppas att allt är bra. Säg till om du behöver hjälp.
Och du hälsar väl till din far?
Tack, det ska jag.
Hans!
- Vad hände, sir? - För Guds skull...
kom inte närmare.
Ditt ansikte.
Lyssna noga.
Jag har inte mycket tid, Hans.
Jag måste skriva ett brev till min son, Paul.
Han borde vara här imorgon.
Imorgon bitti... Ta brevet och ge det till honom.
Ingen får se det utom Paul.
- Förstår du? - Ja, sir.
Lämna mig nu.
Det finns inget du kan göra.
Adjö, Hans.
Jag tackar Gud att jag fått tid att säga dig att från denna natt-
- plågas jag av smärtor i mitt bröst. Jag förvandlas till sten.
Ja, du kan få se en kopia på dödsattesten.
Vad kroppen anbelangar är det upp till polisen.
De vägrar låta mig se kroppen.
- Varför? - Det här är en polisstat, mr Heitz.
De behöver ingen anledning.
- Undersökte ni kroppen? - Ja, visst.
Fanns det inga tvivel om dödsorsaken?
Inga tvivel alls.
Hur förklarar ni det här?
"Jag plågas av smärtor i bröstet och förvandlas till sten."
- Får jag se brevet? - Tyvärr.
Min far sa att jag inte skulle visa det för någon.
- Jag förstår. - Han var döende...
när han började skriva. Han hann skriva tre sidor.
Det låter inte som en hjärtattack. De fungerar inte så.
Det vet ni lika väl som jag.
Han hänvisar till "detta onda som förföljer Vandorfs folk.
Det förvandlade Sascha till sten och andra innan henne-
-tystnaden och rädslans konspiration."
Och han nämner "Megaera."
Känns det namnet igen, dr Namaroff?
Ni menar inte att det finns ett samband mellan mytologi och er fars död?
När han skrev det här visste han vad som hände.
Han visste hur han dog och varför. Det var ingen hjärtattack.
Det är er åsikt.
Ni får säkert tillfälle att uttrycka den vid utredningen.
- När hålls den? - Jag vet inte.
Jag ska hålla er underrättad.
Adjö, mr Heitz.
Ursäkta att jag tränger mig på.
Dörren var öppen.
Vem är ni?
Jag är Carla Hoffman, dr Namaroffs assistent på sjukhuset.
Ni är Pal Heitz.
Kan jag hjälpa er?
Jag skulle vilja hjälpa er.
Vet Namaroff att ni är här?
Han skulle bli väldigt arg.
Snälla tro mig, jag vill bara hjälpa till.
Ni talade med dr Namaroff i eftermiddags?
- Ni talade om Megaera. - Ja.
Sa dr Namaroff att Megaeras ande hemsöker skogen-
- och att den också har besökt detta hus?
Nej, det sa han inte.
Därför att han inte tror på det, säger han.
- Men det gör ni. - Jag vet inte.
Jag vet bara att något hemskt händer här.
Megaera existerar, mr Heitz.
- Har du sett henne? - Ingen ser henne och överlever.
Tror Namaroff på henne?
- Det vet jag. - Varför erkänner han inte det?
För att han är som alla andra.
Han förnekar existensen av något han inte kan förklara.
Megaera är oförklarlig och skrämmande.
Men du måste tro på henne.
Annars finns ingen anledning att åka härifrån.
Och en dag kommer ni...
Ni kommer att bli som alla andra.
Tack för varningen.
Men jag måste själv undersöka det här. Jag kan inte åka.
På mindre än en vecka har jag förlorat min bror och min far.
Jag är inte rädd för vad som kan hända.
Jag är rädd.
Tack.
Jag är tacksam för det.
Jag måste gå nu. Jag måste arbeta om en halvtimme.
Adjö.
Jag hoppas vi ses igen.
"Herbert Spencer sade en gång att varje legend och myt-
-som människan känner till-
-har någon sorts verklighetsförankring.
Om man antar att han har rätt måste vi gå till botten med detta-
- 2 000 år tillbaka i tiden, till det antika Grekland.
Det fanns tre hemska monster... systrar...
De kallades gorgonerna.
De hette Tisifone-
-Medusa och Megaera.
Deras hår var av giftiga ormar-
- och varje orm var en tentakel av den djävulska hjärnan-
-varifrån de kom.
Så gruvlig var gorgonen-
-att den som såg på henne-
-förstenades.
Den korrekta termen är gorgoniserad.
Det betyder "förvandlad till sten".
Fortsätt.
Jag ber om ursäkt.
Han kom in då.
Det är allt jag hann memorera.
Jag vill att ni litar på mig, Carla.
Varför är brevet så viktigt?
Därför att professor Heitz var kunnig om mytologi-
- och hade han levt kunde han ha gett oss svar.
Jag hoppades finna det i brevet.
- Har det hjälpt er alls? - Lite.
Jag kan säga att...
Den djävulen. Hon är ute. Leta och återvänd inte utan henne!
- Hittar jag henne, dödar jag henne. - Ratoff.
För tillbaka henne levande.
Jag skulle berätta att Megaera har antagit mänsklig form.
Mänsklig?
Försök inte tala.
Allt är bra.
Ratoff.
- Var är dr Namaroff? - I laboratoriet.
Kan ni be honom komma hit, tack?
Miss Hoffman vill att ni går till mr Heitz avdelning.
Jaha.
Ratoff.
Ja, sir?
Sa ni att hon inte var helt död när ni fann henne?
Inte helt.
Hon hade kraft nog att spotta mig i ansiktet.
Sedan dog hon.
Tack.
Vad hände med mig?
Miss Hoffman hade en föraning om att något skulle hända er.
Vi hittade er vid bassängen i er trädgård.
Hur länge har jag varit här?
Fem dagar.
- Fem...? - Ligg stilla.
Minns ni vad som hände innan ni ramlade?
Ramlade?
Minns ni inte?
Jag minns...
Jag minns att jag såg något...
som reflekterade sig i bassängen.
Vad var det?
Ett ansikte.
Det var fruktansvärt.
Det var det hemskaste jag någonsin sett.
Ni måste vila nu.
Vi får talas vid igen om ett par dagar.
- Ett par dagar? - Ni är väldigt svag.
Jag vill inte trötta ut er.
Men jag måste få veta mer om...
Den där saken...
- vad det nu var. - Jag talar som er läkare.
Ni lider av chock och det är viktigt att ni vilar.
Jag säger ju att jag mår bra. Snälla, jag måste få veta.
Jag vill att ni tittar på er själv.
Gör som jag säger nu.
Det är ingen fara.
Hon var här. Hon kom in i rummet.
Ni drömde. Ingen har varit här, jag lovar.
Hon stod över mig. Jag kunde se ormens huvud.
- Hon var här, säger jag. - Det var bara en dröm.
Försök att vila.
Mr Heitz är redo att åka. Han vill träffa er innan han åker.
Be honom komma in.
Mr Heitz.
Sätt er, mr Heitz.
Jag hörde att min fars utredning hölls för en vecka sedan.
Ja. Han begravdes dagen efter ni insjuknade.
Ms Hoffman tog sig friheten att skicka en blomsterkrans åt er.
Det är jag tacksam för.
Åker ni till Leipzig nu?
Nej.
- Ska ni stanna i Vandorf? - Jag åker tillbaka till huset.
Doktorn, jag tror att ni vill lösa det här mysteriet lika gärna som jag.
- Kan vi inte arbeta ihop? - Vilket mysterium?
Behandla mig inte som en av era neurotiska patienter.
- Ni vet mycket väl vad jag pratar om. - Dessvärre gör jag inte det.
- Adjö, mr Heitz. - Men, doktorn...
Ni är lika rädd för henne som alla andra, inte sant?
Jag ska hitta den här varelsen.
- Jaså? - Och förgöra den.
Var snäll och kom till mitt kontor.
- Ja, sir? - Det är fullmåne i natt.
Släpp henne inte ur sikte.
Jag känner att jag har rätt att ställa en fråga.
- Vad är det? - Är hon i fara?
Hon kan vara nära döden.
På något sätt förstod jag att ni skulle vara här.
Varför utfärdade Namaroff ett falskt dödscertifikat?
Vem försöker han skydda?
Jag vet att det är svårt att tro, men beviset finns i den där likkistan.
En man som såg hennes ansikte och förvandlades till sten.
Herbert Spencer sa en gång...
att varje legend och myt inte saknar sina grunder.
Ni har läst min fars brev.
Ja. Jag ljög för er.
Dr Namaroff ville ha brevet. Jag memorerade en del av det.
Varför ville han ha det?
Han hoppades att det skulle kasta nytt ljus över Megaera.
Hata mig inte för det här.
- Varför berättar ni det nu? - Jag är rädd.
- För Namaroff? - Ja.
På ett sätt.
Men varför?
Berätta.
Ni frågade vem han försöker skydda.
Jag vet inte. Han berättar inte.
Är Namaroff förälskad i er?
Och svartsjuk?
Ja.
- Varför lämnar ni honom inte? - Jag önskar att jag kunde.
Carla?
Jag tar dig med mig härifrån nu.
Paul, jag kan inte åka.
- Var inte rädd. Jag älskar dig. - Och jag dig.
- Lämna Namaroff då. - Jag kan inte, Paul.
- Varför, om du älskar mig? - Jag vet inte.
- Jag vet inte varför. - Carla.
Paul.
Snälla...
fråga mig inte igen.
Ska ni låta mig stå här hela natten?
Professor Meister.
Ni anar inte hur glad jag är att se er.
Kära någon, Paul.
Vad har hänt?
Jag har varit sjuk.
Sjuk?
Ni ser ut att ha grävt er ur eran grav.
- Var har ni varit? - Här, i Vandorf.
Jag har inte sett er på länge så jag ville titta till er.
- Det är en lång historia. - Jag har rest långt för att höra den.
- Får jag bjuda på något? - Nej, tack. Jag åt på tåget.
Berätta er historia nu.
Var ni ut ikväll, Carla?
Ja.
- Vart gick ni? - På en promenad.
Var ni ensam?
Ja.
Det är ingen vacker syn.
Det upphör aldrig att förvåna mig varför Guds ädlaste skapelse-
- den mänskliga hjärnan, är den mest avskyvärda för oss.
Minns ni när vi hittade Paul Heitz?
Ja.
Det var samma natt som Martha flydde-
- och ni sa att Megaera hade tagit mänsklig form.
Nå?
Var det Martha?
Nej, Carla, det var inte Martha.
- Ni misstänker någon. - Det är för tidigt att säga.
Vi arbetar så nära tillsammans. Jag har rätt att veta.
Snälla, berätta.
Inte förrän jag är säker.
God natt, Carla.
Så du såg bara hennes reflektion?
Det räckte.
När Perseus halshögg Medusa-
- vägledde hans sitt slag genom att titta på hennes reflektion i sin sköld.
Om det ni säger är sant måste Sascha ha stirrat rakt in i gorgonen.
Ni klarade er för att ni såg hennes reflektion.
- Så mycket vet vi. - Så ni tror på mig?
Jag säger inte att Megaera existerar.
Ni såg utan tvekan något.
Synvilla eller inte så var det äkta nog för er.
- Hon var ingen synvilla. - Självklart inte.
Försök inte att gå mig till mötes, professorn.
Är tanken med Megaera konstigare än teorin om reinkarnation-
- där en ande tar över en människas kropp?
Förmodligen inte, men den teorin har inte bevisats än.
- Tror ni på det? - Jag tror varken eller.
När det gäller er egen historia-
- låt oss börja med att anta att Megaera, i en eller annan form-
-faktiskt har återvänt.
Har ni träffat många sedan ni har varit här?
Väldigt få.
Några kvinnor?
- Bara hon som jag berättade om. - Just det, Carla. Carla...?
- Hoffman. - Hurdan är hon?
- Väldigt vacker. - Jag förstår.
Är ni förälskad i henne?
- Det sa jag inte. - Det behövde ni inte.
Jag tar gärna något att dricka nu.
Jag tillåter inte det under några omständigheter.
Använd inte långa ord. De passar er inte.
Det är upp till er om ni inte vill hjälpa till. Jag går högre upp.
- Högre upp? - Jag antar att ni har en överordnad.
- Hur vågar ni? - Utrikesministern, till exempel.
- Jag vill påpeka... - En vän till min bror.
Bry er inte om det, kommissarien. Jag ska personligen träffa honom.
- Det... - Ja, ni sa något?
Det behövs inte, professorn.
Det var bara det att er efterfrågan skrämde mig i ett ögonblick-
-men ni har utan tvekan en bra orsak.
Få se nu. Ni vill undersöka fotografierna och dokumenten...
Av alla kvinnor som har registrerat sig här de senaste 10 åren.
Jag går och hämtar journalerna.
Besökare till Vandorf behöver bara registrera sig-
-om de vill bli medborgare sedan.
Det här är en demokratisk stat.
Det är en förtjusande tjej, professorn.
Ser det här ut som hon?
- Det gör henne inte rättvisa, men... - Det ser ut som hon.
- Hur länge har hon varit här? - Informationen står där bak.
Sju år.
- När började dessa mord? - Mord?
Morden som du inte har löst och som er demokratiska stat har hållit hemliga.
När började de?
- Ungefär... - Inte ungefär. Exakt.
Fem år sedan.
Tack.
Jag har förstått att vissa av era demokratiska medborgare-
-försökte avsätta professor Heitz.
Det är bäst att de inte försöker sig på något liknande med mig. Adjö.
Dr Namaroff.
- Vad är det? - Mr Heitz är på telefon.
Han vill anordna ett möte med er och professor Meister.
- Meister? - Från Leipzigs universitet.
- Säg att jag är upptagen. - Mr Heitz insisterade.
Snälla, Carla. Gör som jag säger.
Carla.
Ni sa att ni var ensam på er promenad igår kväll.
- Ni ljög för mig. - Måste jag berätta allt jag gör?
Ni var med Paul Heitz, inte sant?
- Fråga Ratoff. - Jag frågar er.
Jag är trött på att bli behandlad som en brottsling.
Varför följer Ratoff efter mig vart jag än går?
- Varför spionerar ni på mig? - Jag försöker skydda er.
Jag tror er inte.
Jag har ju sagt att det finns tillfällen då ni inte bör vara ensam.
Berätta om det. Berätta vad som händer mig.
Det kan jag inte än.
- Det är bara påhittat. - Nej.
- Ni försöker skrämma mig. - Jag vill ta hand om er.
Så att jag ska låta mig behandlas som en fånge.
Jag har fått nog. Jag har tröttnat på er svartsjuka.
Jag är trött på er.
Paul?
Dessvärre vill inte dr Namaroff träffa er.
- Varför inte? - Han är för upptagen.
Paul, möt mig vid Borskislottet klockan sju imorgon bitti.
Hallå?
Hallå, Carla?
Nå?
Namaroff vägrar träffa oss.
Paul.
Varför ville du komma hit?
Risken är mindre att de följer efter mig.
Ingen vågar komma i närheten av Borskislottet.
När beboddes det senast?
För femtio år sedan.
Förutom hon.
Hon?
Megaera.
Varför var det så bråttom att träffas? Har du ändrat dig?
Ja, Paul.
Jag vill åka härifrån med dig.
Vill du?
Jag känner mig inte fängslad till Vandorf längre.
Jag är inte rädd längre.
Jag åker med dig, Paul, men vi måste göra det nu.
Inte omedelbart.
- Varför då? - Professor Meister försöker hjälpa mig.
Med vadå?
Att hitta Megaera.
Åh, Paul. Stanna inte, Paul.
Ta mig härifrån om du älskar mig.
- Så snart jag kan, jag lovar. - Nu, Paul, nu.
Det dröjer inte länge.
Då är det för sent.
Jag måste gå.
Jag kanske aldrig får se dig igen.
Carla.
Åh, Paul.
Carla. Carla, lyssna på mig.
Paul.
- Kände ni igen honom? - Det var Ratoff.
En vaktmästare på sjukhuset.
I fortsättningen får ni säga vart ni går.
- Men varför försökte Ratoff döda mig? - Det får ni nog fråga dr Namaroff om.
Carla?
Ratoff, har ni sett Carla?
Hon gick till sitt rum.
"Carla Hoffman. Sjuksköterska här 1903."
"År 1905 ansågs hon lida av minnesförlust."
Amnesi med andra ord. Det var fem år sedan.
"Under 1906 gick hon igenom intensiv vård och blev tydligen botad."
"Hon fortsatte jobba."
Nu lägger vi ihop en del av bitarna.
De första Vandorf-morden skedde samtidigt som dessa minnesförluster.
Ett tillstånd som Namaroff var väl medveten om.
Vanligtvis skulle det ha satt stopp för hennes karriär som sjuksköterska...
men Namaroff är, som ni sa, förälskad i henne.
- För guds skull. - Vänta lite.
Namaroff avslutade fallet 1906 och sa att hon var botad.
Men var hon botad?
- Jag tror inte det. - Men varför...?
Jag kommer till det. Hon sa att hon övervakades.
- För att Namaroff är svartsjuk. - Möjligen.
Och möjligen för att hon fortfarande förlorar minnet vid fullmåne.
Hur vet du det?
Det står här, Paul. Alla datum när amnesin hände och kom tillbaka.
- Ni misstänker på allvar att Carla är...? - Varför inte?
- Jag är inte förälskad i henne. - Ni är galen.
En ung dam lika vacker som Carla?
Jag jämför henne inte utseendemässigt med Megaera.
Megaera dog för 2 000 år sedan.
Det är hennes ande som vi har att göra med idag.
Den har hittat en viloplats i någon.
- Inte hos Carla. - Hon vägrade lämna kyrkogården.
- Varför? - Hon var inte redo.
Hon kunde inte. Det var fullmånen. Megaeras ande var för stark.
Och idag bad hon er ta henne med er härifrån.
- Inte sant? Omedelbart. - Hon var rädd för Namaroff.
- Sa hon det? - Ja.
Jag ska berätta varför hon var rädd.
Ikväll är det första kvällen med fullmåne.
Ni bara gissar. Det är vidunderligt och helt utan orsak.
Jag stannade bara för att jag trodde att ni behövde mig.
- Det gör jag, Paul. - Åh nej, inte efter det här.
Ni behöver bara någon som håller med er.
Vad försöker ni göra mot mig? Mot Carla? Förstöra oss?
Paul.
Jag var tvungen att träffa dig igen.
Det gör inget. Vi ska åka härifrån idag.
- Det är för sent. - Varför är det för sent?
Jag vet inte.
Jag kunde ha åkt igår.
Men nu kan jag inte åka.
Vi har tydligen besök. Ni får nog ta henne till övervåningen.
Kom.
Jag vill träffa mr Heitz. Kan ni säga åt honom?
- Jag antar att ni är dr Namaroff? - Ja.
Kom in.
Jag heter Meister, Karl Meister.
- Jag har sett fram emot att träffa er. - Jag vill vara så kort som möjligt.
Imorse sågs en ung kvinna vid det här huset.
Jag misstänker att hon är här nu.
- Är hon er patient, doktorn? - Jag ansvarar över henne.
Ja, någon som lider av amnesi är ett stort ansvar.
- Vad sa ni? - Man vet aldrig vad de är kapabla till.
De kan till och med begå mord och ingen skulle veta något.
- Var är Carla? - Hon är inte här.
Du ljuger. Sök igenom huset.
Stå inte i vägen för lagen. Jag har en husrannsakan.
Mr Heitz, om vi inte hittar henne, åtalar jag er för kidnappning.
På vilka grunder?
Jag kan få fram bevis.
På tal om bevis, dr Namaroff...
ni kanske kan ge tillbaka den här till mr Ratoff.
Han glömde den när han försökte döda mr Heitz igår.
- Vad insinuerar ni? - Ingenting, doktorn.
Ni bad Ratoff följa efter Carla till Borskislottet där hon träffade Paul.
När hon gick försökte Ratoff döda Paul med den här kniven.
Varför ville ni röja Paul ur vägen?
Är ni rädd att han ska ta Carla ifrån er?
Eller för rädslan att han ska få reda på er och Ratoffs hemlighet?
Svara.
Hur vågar ni? Bort med tassarna.
Professor Meister.
Om ni inte släpper doktorn genast tvekar jag inte att skjuta er.
- Nå? - Hon är inte i huset.
- Har ni letat i alla rum? - Överallt.
- Har ni letat på vinden? - Hon är inte där.
Var är hon, Paul?
- Jag berättade sanningen. - Var har hon tagit vägen?
Om en timme går ett tåg till Leipzig. Hon kommer att vara på det.
Har ni ordnat bostad åt henne i Leipzig?
Hon bor på Hotel Kramer.
Och ni ska träffas där?
När vi har hittat Megaera.
Ni skulle ha åkt med henne.
- Jag var väldigt frestad. - Varför gjorde ni inte det?
Ni kom hit på grund av mig.
När vi har hittat Megaera åker jag till Carla i Leipzig.
Lita inte på det, Paul.
Hon kommer inte till Leipzig. Hon kommer inte ens att vara på tåget.
Envisas ni fortfarande med din teori?
Om de hittar henne innan hon når stationen har jag inte bevisat något.
Om hon når stationen kommer hon till Leipzig kl. 17.
Om så är fallet föreslår jag att ni ringer Hotel Kramer runt 17.30.
Kom in.
- Något nytt? - Nej, sir.
- Polisen ger upp om en timme. - Ger upp?
De letar inte i mörkret. Det är fullmåne, dr Namaroff.
Dag två med fullmåne.
Ni har väl inte glömt att det är då Megaera oftast slår till?
Ut härifrån.
Carla.
Det är ni säker på?
Ja, tack.
Hon har inte anlänt. De måste ha hunnit ikapp henne.
Jag hoppas att jag har fel, men vi söker sanningen.
Det bevisar inget.
Nej, men ska vi avfärda min teori för att den gör er upprörd?
Eller ska vi fortsätta söka efter sanningen?
Hon är där ute. Jag ska leta.
Det är mörkt om en timme. Vänta tills imorgon bitti.
Paul. Du hittar aldrig Carla.
Ur vägen.
Jag är ledsen, men jag kan inte låta er förstöra er själv.
- Vad vill ni? - Jag har order att arrestera Paul Heitz.
- Vad är han anklagad för? - Kidnappning av Carla Hoffman.
Ni såg själv att hon inte var i huset.
Var snäll och informera mr Heitz. Han får fem minuter på sig.
Han är inte där.
- Var är han? - Ingen aning, kommissarien.
Ni får följa med till stationen.
- Det tänker jag inte göra. - Ta med honom.
Carla.
Jag väntar på Carla, mr Heitz.
Carla.
Hon är fri nu, Paul.
Hon är fri.
Översättning: Maria Fredriksson & Joakim Tjernell