For længe siden levede en af historiens første kulturer: Mayafolket.
Antikkens Grækenland og Rom var nu blot legender.
Europas civilisationer var inde i barbarernes tid.
Men i Centralamerikas jungler stod en civilisation i fuldt flor.
Uden metaller, heste eller hjul, byggede dette folk...
... veje, pyramider, templer, det gamle Egypten værdige.
De kortlagde himlen, opfandt en højere matematik end romerne-
- og skabte en kalender ligeså nøjagtig som vores i dag.
Trods avancerede i kunst og viden, men i livets vigtigste fase-
- i afdyrkelse af sine guder, forblev de primitive.
Balam! Jaguaren! Balam den ottende!
Balam, arvefyrsten!
Mayafolket så guderne som strenge...
... barske og gerrige. Nådegaver havde sin pris. Prisen var blod.
Guderne skal formildes; menneske- ofring blev religionens milepæl.
Højere ære fandtes ikke end at dø som overbringere af et bud til guderne.
I det øjeblik, en mand udvælges til offer, blev han selv en gud.
Han dyrkedes som en gud, fik opfyldt alle ønsker, til hans liv blev taget.
I århundreder levede de små konge- dømmer i fred med hinanden og guderne.
Fra vest kom erobrerne med metal- sværd mod Mayafolkets træsværd.
De opslugte alle små kongedømmer, allersidst tog de Chichen Itza.
Erobreren Hunac Ceel, ond som nogen gud, følte sig nu som en.
Jeg har tjent din far og elsket dig som min søn.
Nu skal jeg tjene dig. Og elske dig som min konge.
Balam den niende!
Balam! Jaguaren! Balam den niende!
Vi kan stadig vise Hunac Ceel, at Mayafolket er sande mænd!
- Nej! Du må flygte for livet. - Og vise mig fej overfor Hunac Ceel?
- Du er ikke din egen, du er folkets. - Tjenes de af, at jeg svigter dem?
Hvis du dør, så svigter du dem.
At kæmpe har sin tid. At gøre klar til kamp har sin.
Vise ord. Vi slikker vore sår og hævner senere.
Hvor skal vi flygte hen? Hunac jager os! Skal vi dø, så lad os dø her!
Du hersker ikke selv over dit liv. Du er konge. Agér som en konge!
Vi splittes og samles igen, når vi har fået kræfter.
Splittes? Det vil vi aldrig gøre! Min far fortalte en legende-
- om de store jordskælv, da mændene begav sig mod nord til søs.
- Til søs? Og glide af jordoverfladen?! - Legenden savner baggrund.
- Den findes ikke på skrifterne. - Min far fortalte det!
Ah Haleb, ti dagsrejser herfra ligger en fiskerby. Derfra lægger vi ud.
Folk forsvinder ikke bare. Her må være en løngang.
Find den, og kongens lig. Og også hans søn!
Før jeg ved, at slægten er død, er jeg ikke konge af Chichen Itza.
Er der langt til fiskerbyen?
Dette er Balam, din konge. Svar.
Lige bag pynten der.
- Vi tager bådene over det store hav. - I dør alle sammen!
- Legenden nævner ingen hjemkomst. - De fortalte, at de fandt land.
- Hvorfor tager I vor fisk? - Det er nødvendigt til færden.
- Hvor mange både har I? - Dem, I kan se...
- Vi skal bruge dem allesammen. - Har kongen betalingsmidler?
- Nej, men det behager guderne. - Bådejerne behages ikke!
- Grib den, som hæver folk over guder! - Vent...!
- Erkender du mig som din konge? - Konger synes os fjerne.
- De synes små i det fjerne, som krig. - Og besejrede konger endnu mindre.
Du gamle, sørg for at få bådene fyldt med proviant og andet nyttigt.
- Hvad skal vi så leve af? - Jeres folk skal med!
- Over vandet, til døden? - Hunac er større trussel end havet!
For hver mand her, fandtes før hundrede. Kvinderne er nu trælle.
- Hellere trældom end det ukendte. - Jeg har befalet jer at følge med!
Giv ordren!
Du er ung, men vant til at befale. Vane er ikke nok.
Vover du at trodse?! Han er Balam den niende!
Han er en fremmed. Folket adlyder kun den, det kender.
- Fortæl dem det! - Og hvis jeg nægter?
- Jeg dræber kun af pligt! - Slip ham...!
- Hvem er hun? - Min datter Ixchel.
- Din far skal adlyde kongen! - Kan han befale os at dø?!
- Her var fredeligt indtil i dag. - Jeg giver mig ikke for Hunac Ceel.
Vi vil finde et nyt land, blive stærke og vende tilbage.
Mænd alene giver intet nyt folk. Jeg behøver jeres kvinder og børn!
- Beordr dem til at gå i bådene. - Du er en ny konge. Ung og tapper.
Men uprøvet. Tager mit folk med, vil de føle angst og rædsel.
- Vælg en med-regent, de elsker. - Jeg deler ikke fars krone med dig!
Ikke med mig, Balam, men med din dronning - min datter Ixchel.
Til sin tid, vælger jeg selv min dronning!
For mit folk er jeg lige så kongelig som du. Ligeså min datter.
Præster og soldater i et land uden kvinder?!
Vil du være konge over et uddøende folk, Balam?
Hunac Ceel... Højst nogle dage herfra!
Hunac Ceel er nær!
I har ikke følt hans raseri, men det har vi! Han er skånselsløs.
Vi står magtesløse mod hans sværd af metal. I har intet valg.
Skal vi overleve, skal I følge med straks. Det befaler jeg.
Saml jeres ejendele sammen og gå i bådene!
- Adlyd! - De afventer mit ord.
- Giv det! - Når du har givet mig dit!
Er du ikke tilfreds med mindre?!
Vi kan tage hans folk med vold...
Og blive en ny Hunac Ceel?
Som De vil. Overlever jeg, bliver hun min hustru i det nye land.
- Lover kongen det? - Jeg sværger ved guderne.
Adlyd kongen!
Hvor kunne du? Jeg har min stolthed.
Som hans dronning behøver du aldrig blot at nævne stolthed.
Fart på! Last, så hurtigt I kan!
Til bådene!
Lad ham være.
- Lad ham være! - Nej!
Læg ud!
Havet er ikke stort nok til at adskille os, Balam!
Hvor du end tager hen, finder jeg dig!
Ixchel, jeg har igen og igen forsøgt at sige, at jeg beklager din fars død.
Der var en gang, da du selv ønskede det.
- Fjenden dræbte ham. Ikke kongen. - Og hvem førte fjenden til os?
For den, som må tænke på alle, er det svært kun at tænke på én.
Oh, vandenes gud, vindene svigter os.
Vore mænd sygner hen og dør.
Jeg bønfalder dig, forlad os ikke.
DEN MEXICANSKE GOLF
- Endnu en båd er gået tabt. - Vandenes gud har forladt os.
- Vend om, inden det er for sent. - Faren er mindre foran os end bag os!
Det er ikke vore liv, Hunac Ceel truer, men dit, Balam.
Du er bange, præst. Brug din kraft. Bed om vind!
Hør på mig, som du før hørte på din far.
Færden var dødsdømt i det øjeblik, vi ikke ofrede.
- Visse ting tilfalder guderne. - Andre tilfalder os.
For alt, der er os helligt, giv ordre til at vende om, ellers gør jeg det.
- Det bliver din sidste ordre! - Jeg er også for at vende...
...og møde en agtværdig død. Som også du engang ønskede.
Skal vi alle dø for din skyld?! Også kvinder og børn?
Ny jord ligger under vore fødder, et nyt liv venter os.
Lad os begynde vort nye liv med nye følelser i vore hjerter.
Gamle rædsler og minder skal vi nu glemme.
Fra og med denne stund lever vi som født på ny.
Inden vi forlod vort land, lovede jeg, at hvis vi kom lykkeligt frem-
- ville jeg gøre Ixchel til dronning. Overfor jer alle, holder jeg mit ord.
Præst, som første handling i dette land, gør straks klar til vielse.
- Åh nej. Du blev aftvunget løftet. - Løftet var dog helligt.
- Løftet blev givet til min far. - Og til dit folk.
Ja, til alle på nær mig! Du er ikke længere bundet af løftet.
Min far er død. Jeg løser dig fra dit løfte.
Her skal arbejdes. Vi må bygge et tempel til guderne, boliger til os.
Opgaven bliver anstrengende.
Men takket være vor tro står vi det ud.
Oh, bjergenes og dalenes gud-
- hav overbærenhed, hvor vi ødelægger det skønne, du har skabt.
Vis overbærenhed, så vi kan leve her og få vort daglige brød-
- thi vi plages af stor hunger. Velsign os med dine nådegaver:
Livgivende sol, svalende regn og frugtbar jord.
Lad ingen dyr angribe os, og ingen fjender gøre det af med os.
- Jeg aner uråd... - En båd alene indebærer ikke invasion.
Båden lignede intet, vi har set før. Er der en, kan der være mange.
Hør på mig, jeres høvding. Fremmede både bærer på fremmede mennesker.
Hvis Rådet samtykker, vil jeg finde disse fremmede.
Finder jeg dem, fører jeg en af dem hertil.
Isatai, du følger med mig.
En holder vagt, mens den anden vender om og giver Rådet besked.
- Nu har vi ledt i mange dage. - Så leder vi videre.
Der var måske ingen fremmede. Det kan have været en enkelt båd.
Så vil vi få vished for det.
- Du behøver ikke at arbejde. - Min plads er hos mit folk.
De er nu Balams folk. Og du bør være deres dronning.
Din vise far indså, at en konge kan være den mest ensomme på jorden.
Hvis Balam skulle regere klogt, havde han brug for en ved sin side-
- at betro sig til, stole på og elske. I er begge ensomme.
Føler han sig ensom, bør han selv fortælle mig det.
Hvor længe skal vore bønder bygge, når de burde så?
Før templet er rejst, ved jeg ikke, hvornår guderne velsigner en såsæd.
Det har slet ikke regnet. Det regner måske aldrig her.
Vi behøver ikke vente på regn, kom med og se...
Ixchel slider hårdt i det. Hun bør være hos dig, sagde jeg.
- Det angår ikke dig. - Alle angår mig. Af alle kongen.
Foran alle tilbød jeg giftermål. Foran alle sagde hun...
På grund af løftet, ja! Hun er kvinde, prøv igen.
- En konge bønfalder ikke. - Hun lytter.
Og fornedrer mig... igen?!
Jeg har tænkt at rejse en stenmur her, som holder vandet tilbage.
Vi graver diger hen til markerne, og bliver helt uafhængige af regn.
Her begynder vi...
Det er muligt, Balam. Men først skal vi ofre.
Bækken bliver byens livsblod. Vandets gud skal skænkes et liv til gengæld.
Alt arbejde på pyramiden må afbrydes.
Indtil vi har rejst stenmuren og gjort markerne klar til såning.
Det befaler jeg.
Fortæl dit folk, Black Eagle har taget høvdingen. Resten tager mine krigere!
Lad ham leve! Han bliver vort offer til vandets gud.
Barbaren er dødeligt såret, men virker for stærk til at dø.
Den styrke har jeg mærket.
Men behages guderne af, at vi ofrer en barbar?
Vi er fremmede, han er indfødt. Ingen passer vor hensigt bedre.
Men først gør vi ham rask.
Der kan være flere. Måske i tusindvis. Som alle leder efter deres høvding!
Poster vagter over hele byen og udsend spejdere.
Det er nok for i dag. Du kan gå.
Ixchel...
Jeg ville... Jeg har villet fortælle dig noget.
At jeg ved, hvor hårdt du arbejder...
Hele dit folk arbejder hårdt... Det er jeg taknemmelig for.
Det vil jeg fortælle dem.
- Han lader ingen komme i nærheden! - Som et vildt dyr!
Få nu hans sår helet, kun et raskt liv kan blive gudeoffer.
- Jeg er bange for ham. - Lad mig prøve.
Nævn ikke offerritualet. Han får besked i rette tid, på rette sted.
- Et vildt dyr, som han behandles! - Han ville dræbe kongen!
Ypperstepræsten udså ham til offer, han bør æres derefter.
Vær sikker på, Balam - at vore spejdere finder barbarerne.
Men jeg husker, hvordan Black Eagle dukkede op som et varsel.
Af den blå luft.
Når jeg sover, kan mine øjne ikke se dig.
Jeg lå længe i mørke, det føltes, som om jeg var død. Jeg hadede døden.
Jeg husker livet og var vred, fordi det blev taget fra mig.
Da så jeg en kvinde...
Rørte ved hende...
Så forstod jeg, at jeg levede.
Men hvorfor?
Hvorfor er jeg i live? Hvorfor plejer du mig?
Hvorfor?
Sov nu.
Nu vil jeg sove.
Black Eagle havde ret. Det er et folk, hvis lige vi aldrig har set.
De har en stor boplads ved havet. Med huse af træ og sten, på fast grund.
De har bygget et stort bjerg af jord.
Det bjerg fører os dertil, hvor vi skal hævne vor høvding.
- Hvordan har Black Eagle det? - Mod mig, voldsom som altid.
Kun Ixchel kan røre ved ham.
Du ser træt ud, Ixchel.
- Takket være dig, overlever han vist. - Det gør jeg!
Jeg skuffer dig ikke.
Og jeg lover dig en hårdere nærkamp end sidst.
Evner som dine har jeg aldrig set. Hvor kommer I fra?
- Fra den anden side af det store hav. - Hvad vil I i mit land?
- Vi vil leve her. - Dette land tilhører mit folk.
Her har været mange uvedkommende. Vi har fordrevet dem alle.
Hvis dine krigere har noget af din dygtighed-
- bliver dette den største kamp hidtil.
Balam...
Træn din sværdkunst, du får brug for den!
Balam!
Din kvinde er skønheden selv.
Hvorfor kaldte du mig hans kvinde?
Fordi han er høvding, og du er den smukkeste kvinde her.
Du har ikke set mange af vore kvinder.
Jeg behøver ikke at se. Jeg ved det.
Nu skal du hvile dig.
- Hvad giver du mig nu? - Helbredende urter fra det gamle land.
Balam er en dygtig stridsmand. Men en tåbe.
Hvorfor siger du sådan?
Hvis du ikke er hans kvinde, så er han en tåbe.
Det føles også godt at slås for den sag.
Jeg holder fast ved vor religion, præst. Men ét skal du vide:
At ofre mennesker synes jeg ikke om.
Jeg satte spørgsmålstegn ved det i gamle land, og endnu mere her.
Hvorfor skal mænd lade livet?!
Ofring til guderne er ikke personligt, men helligt - til vort folks gavn.
Dine følelser betyder intet. En konge må gøre meget, han ikke har lyst til.
Når du gør sådanne ting for dit folk, og uden at tøve...
Så er du en sand konge!
Bed ham tage dette på.
- Han vil spørge hvorfor. - Klædt i dragten, får han svar.
- Du har været væk længe... - Til dig.
- Til mig? Hvorfor? - Dette fulgte med os over havet.
- Det er meget smukt. - Vort folk har mange evner.
Jeres folk... Kan jeres folk ride på bøfler?!
- Hvad er en bøffel? - En tyr, lige så høj som dette hus.
Med horn så lange som mine arme. Når den løber, ryster jorden.
Vore små børn trækker dem rundt ved næsen!
Hvordan kan jeres små børn nå så højt?
Du har ikke set vore små børn!
Hvorfor får jeg dette?
For at ære dig.
Ære mig? Er det en ceremoni?
Nu ved jeg det! Kongen har bestemt, jeg skal vende tilbage til mit folk.
Sandelig! Balam er ikke alene tapper, men også klog!
Jeg vil tale godt om ham.
Når jeg tager af sted, skal du tage med mig.
Ingen har været så nænsom mod mig.
Jeg har fattet stor kærlighed til dig.
Jeg vil have dig til hustru. Og en skønne dag...
...vil vi se vore børn trække bøflerne rundt ved næsen.
Ixchel...!
- Tal nu, præst! - Ja, fortæl om ceremonien.
I vor religion sender vi budbringere til guderne, med vore bønner-
- om nådegaver til folket. Black Eagle, du er den udvalgte budbringer.
Den udvalgte til at besøge guderne, æres ud over almindelige mennesker.
Han bliver selv en gud. Vort folk ser dig allerede som overmenneskelig.
De beder bønner for dig.
Bønner?
Du føres til offerstenen. Derefter lever du hos guderne, til evig tid.
Du vidste...!
Og Ixchel...
Hun vidste det også.
Ofringen sker i morgen. Indtil da får du alt, hvad du ønsker dig.
Et barn avlet af dig får guddommelig herkomst, en ære for vort folk.
Enhver af vore unge møer bliver beæret.
Ixchel.
Giv mig Ixchel.
Vi må forberede Black Eagles forening med Ixchel.
- Det tillader jeg ikke. - Folket stoler på dig. Svigt dem ikke.
Som din konge, er det min pligt at meddele...
...at Black Eagle har ønsket dig. - Det ved jeg.
- Du føler dig vel meget beæret? - En stor ære.
Så gå.
Han kunne have sagt noget... Et eneste ord.
At han havde ønsket, Black Eagle havde valgt en anden...
- Hun gik uden spørgsmål. - Hvad skulle hun være i tvivl om?
Hun kunne have sagt, at... at hun ikke ville... have denne store ære.
- Du forhindrede hende vel ikke? - Nej.
Du er en sand konge, Balam.
Sidst, du var her, kom du med en dragt af mange fjer.
Jeg holdt dig i mine arme og bad dig blive min hustru.
Nu kommer du som min brud.
Men ikke sådan, som jeg bad om.
Min brud...
Indtil i morgen, hvor jeres præster kommer for at slå mig ihjel.
Beæret! Slagtet!
- Slagtet på grund af overtro! - Nej.
Først avle jer en gud, så gøde jeres afgrøder med mit blod! "Beæret"?!
Det er en ære, sådan er vor religion!
Det er ikke døden i sig selv...
...men hvordan den skal foregå.
I har berøvet mig en krigers død.
Du bragte mig tilbage til livet.
Du lod mig tro, at jeg skulle vende tilbage til mit folk.
Du lod mig blive forelsket i dig. Og avle en gud!
Men jeg vil ikke have en gud til søn. Jeg vil kun have en søn-
- der er modig som lille, og som trækker bøfler rundt.
Hvorfor ønskede du mig så?
Jeg ønskede, at du skulle mærke mit had.
Sådan som jeg engang ønskede, du skulle mærke min kærlighed.
Du sendte hende bort.
Jeg vil ikke tage imod noget. Ikke fra nogen af jer.
- Tiden er inde. - Han nægter at iklæde sig dragten.
Du bliver snart en Maya-gud, du bør være passende klædt.
Hvis ånderne i jeres himmel kan forvandle mig til gud-
- kan de også at forvandle min klædedragt.
Du overbringer en begæring i kongens og folkets navn.
Vi beder om fred og frugten af vort møde.
Om solens og regnens gaver, og om jordens frugtbarhed.
Solens og regnens gaver, jordens frugtbarhed...
Hvilke tåber I er!
Se dig omkring, Balam. For os har græsset altid været frodigt.
Træerne har bredt sine grene ud, floderne risler.
Mit folk har altid sat pris på disse gaver.
Mit folk er vilde, vor jord farves rødt af vore fjenders blod.
Men aldrig, aldrig har vi spildt en dråbe blod ved ofringer.
Og aldrig har vi krøbet af angst!
Det siger jeg dig, Balam:
Så længe jeg har et åndedrag igen-
- underkaster jeg mig aldrig dette.
Du skal fremføre vor anmodning.
Dog ikke til vore guder, men til dit folk.
Vi bad om fred... Og beder stadig om det.
Fred?
Det valg ligger hos mit folk.
Gå til dem, fremfør mine ord.
Jeg giver dig din frihed...!
Tag imod den!
Balam... Jeg har forsøgt at give dig indsigt.
Du kan ikke bringe folket dette nye liv uden først at ofre et liv.
I tusinde år har denne lov styret os. Guderne må ikke snydes!
Barbarerne! Soldater, frem! Kvinder, søg beskyttelse.
- Jeg har frigivet ham! - Slip ham.
Når han genforenes med sit folk, angribes vi fra to sider!
Kongen har frigivet ham. Luk porten op.
Noget i det, han sagde, fik mig til at stole på ham.
Men den, der stod mig nærmest, er død...
...og den, der svor på at knuse os... lever.
For første gang i mange dage er mine øjne lykkelige.
- Hvorfor slap de dig fri? - Fordi deres høvding ønsker fred.
Så er de feje! De frygter os!
De er ikke feje. Og de frygter kun guderne.
I valgte mig som høvding, ikke for at befale, men for at lede jer.
Hør nu mine ord.
Vi har haft uvedkommende i vort land, men intet folk som dette.
De besidder en visdom, som ikke ligner vor.
De har færdigheder og kundskab.
Min tanke er... at vi kan lære af dem-
- hvis vi lever side om side med dem, i fred.
Vi har aldrig levet side om side med en fremmed. Jeg går ind for krig!
Krig! Krig...! Krig...!
Så længe jeg er jeres høvding, skal I være lydhøre.
Berører de ord ikke jeres hjerter, er det jeres ret-
- at søge blandt jer og vælge en ny høvding.
Søg beskyttelse i dit hjem.
De har valgt at gå i krig.
Lad!
Vent!
Balam!
"Jordens vandrere" kalder vi os, men hvor det store bål brænder-
- betyder det, at der er Black Eagle, og vandrerne er standset op.
Og hvor fik de brænde til bålet? Se på vor palisade!
Vi skulle bruge brænde og tog det. Vi tager altid, hvad vi skal bruge.
Skal vi leve i fred med hinanden, må ingen mur stå imellem os.
Balam...
Jeg vil prøve at få mit folk til at forstå, at de må ændre noget...
...og lære lidt at jeres skikke. - Også vi har meget at lære af jer.
Sidst, jeg så jeres by, var jeg fange. Nu vil jeg gerne se den med nye øjne.
- Dette er skriften, jeg omtalte. - Hvad noterer han nu?
Om vor færd over havet til et nyt land, og om et nyt folk vi har mødt.
- Om mig?! - Ja.
Hvem er jeg?
Afgrøderne...! De gror i det nye land!
Afgrøderne gror! De gror...!
Vær varsomme...!
Guderne fik nok din anmodning, selv om Black Eagle aldrig frembar den.
Afgrøderne gror hurtigere her end derhjemme.
- Og uden gødning af menneskeblod. - Har du allerede glemt Ah Min?
- Han ofrede sit liv for dette! - Jeg har ikke glemt Ah Min.
Men det var os, som klargjorde jorden, såede og førte vand hertil.
Afgrøderne vokser frodigt uden menneskeofring.
Hvordan kan du få Ah Mins død til at virke så værdiløs? Han holdt af dig.
Og jeg holdt af ham. Jeg ville ønske, han var her... og kunne se dette.
Se, som kongen fornægter vor religion. Uhindret kan han blive vort fordærv.
Underlige huder... Hvor kommer de fra?
- Vi har nedlagt dyrene på jagt. - Sådanne har vi aldrig set. Så smukke.
For den, som kan lide dem, ja...
Hvis du selv havde jaget dyrene, havde du sat større pris på dem.
Jeg betragter dig som en af os. Som en af mit folk.
Husker du alle de gange alene i min hytte, jeg bad dig blive min kvinde-
- og føde mine sønner. Du gav mig aldrig et svar.
Dine læber er ikke forseglede mere. Sig nu, at du vil være min brud.
Gå til ham! Bliv hans kvinde! Fød hans sønner...!
Da han kaldte på dig, gik du villigt. Ikke for første gang?
Vent, Balam...!
Balam!
Vore folk kan ikke leve sammen. Der står en mur imellem os.
At være rodfæstet som træer var aldrig tiltænkt os.
Jeg fører mit folk hen, hvor vi hører til, og det eneste loft er himlen.
Hvor ingen mure findes på jordens rand.
Jeg fører dem dertil, hvor fuglene synger for os.
Hvor vi lever frie, som hjorten.
Jeg var fulgt med dig, var forblevet ved din side, men...
Balam...
Jeg er stolt over, at du sloges for mig. Taknemmelig.
- Men da jeg så hans liv truet... - For hans ord til dig, burde han dø!
De ord var hans allerførste kærlighedserklæring til mig.
Hunac Ceel!
Balams gamle fjende med metalsværd har sporet ham.
De vil knuse Balam.
- Lad krigstrommerne lyde! - Jeg troede, du ønskede ham død.
Indtil nu troede jeg det også.
Kongen trodser guderne, vi er magtes- løse. Han er roden til elendigheden.
Hvis Balam var død, kunne du føre os og slutte fred med Hunac Ceel.
Balam! Overgiv dig, så skåner jeg dit folk!
Dit liv, Balam... mod livet på hele dit folk.
Overgiver du dig ikke, vil hver eneste mand, kvinde og barn dø!
Pitz!
Bueskytter frem!
Hold stand!
Balam!
Ikke engang du kan helbrede dette...
Tal nu til dit folk, Balam.
Hunac Ceel er død.
Vejen til vort hjemland står åben.
Men nu... betragter jeg det vi har her.
Græsset gror, træerne breder sine grene ud, floderne risler.
Uden at vi har spildt en dråbe blod ved rituelle ofringer til guderne.
Kan det ikke tænkes, at guderne er tilfredse med-
- de ofringer, enhver er nødt til at gøre i det daglige?
At et folk prøves gennem det at leve, ikke ved at dø?
Og at leve med værdighed, anstændighed og respekt-
- er alt, hvad guderne kræver?
Og jeg... bliver her.
Men på Black Eagles måde, giver jeg jer retten til at vælge.
I kan blive eller tage af sted, men vælger I at blive...
...bliver det uden dette!
Balam! Jaguaren! Balam den niende!
Du lærte mig aldrig at skrive, og jeg lærte dig aldrig at jage.
Alligevel har vi lært så meget af hinanden.
Vær ikke tåbelig resten af livet, Balam.
Ixchel er din kvinde. Det har hun altid været.
Og nu... mere end nogensinde.