År 1630.
Den 13. mai. Det er pent vær.
Uvanlig varmt helt siden i morges.
Ii-klanens dagbok
Klokka 10.00: Unge herr Bennosuke-
-besøker roju Dois herregård i Kandabashi-
-for å levere fersk ayu-fisk fra elva Shirakawa.
Ingen andre offisielle saker å rapportere.
Men rundt fire om ettermiddagen-
-kom en ronin til porten og sa at han var tidligere vasall-
-hos klanen Fukushima i Hiroshima.
HARAKIRI
Ii-klanens residens i Edo
Har du tjenestegjort hos klanen Fukushima i Hiroshima?
Det stemmer. Mitt navn er Hanshiro Tsugumo.
"Tsu" skrives med tegnet for "havn"-
-og "gumo" med tegnet for "sky".
Hva er hensikten med ditt besøk?
Min herres hus falt i 1619.
Deretter flyttet jeg til Edo og fant en bolig i en bakgate.
Jeg har levd i armod og har prøvd å knytte kontakter-
-for å finne en tjeneste hos en ny herre.
Men hvor mye jeg enn forsøker, så lever vi i fredelige tider,-
-og mine anstrengelser har vært forgjeves.
Han har ikke funnet en tjeneste-
-og tilbringer dagene uten sysselsetting.
Han har blitt fortvilt og holder ikke lenger ut.
I stedet for å leve i fattigdom og vanære,-
-ønsker han å dø en aktverdig død gjennom harakiri-
-og ber om å få gjøre det utenfor vår port.
Det var det han sa.
Nå igjen. Skal det aldri ende?
Hvordan skal jeg svare?
La ham komme inn.
Vær så god. Gå bare inn.
Takk for din vennlighet.
Jeg er tidligere vasall for Masanori Fukushima i Hiroshima.
Mitt navn er Hanshiro Tsugumo.
Jeg ber ærbødigst om din gunst.
Jeg heter Kageyu Saito og er første vasall, karo, for klanen Ii.
Jeg er takknemlig for at jeg får treffe deg på så kort varsel.
-Hensikten med mitt besøk... -Jeg har fått det fortalt.
Heller enn å fortsette å leve i fattigdom og vente på døden,-
-vil du avslutte ditt liv gjennom harakiri, som sømmer seg en samurai.
-Det var vel innholdet av det du sa? -Akkurat.
I disse tider er det en beundringsverdig beslutning.
Jeg kan bare uttrykke min høyaktelse.
Du nevnte at du har tjenestegjort hos klanen Fukushima.
Kjenner du tilfeldigvis en mann ved navn Motome Chijiiwa?
-Chijiiwa? -Ja.
-La meg tenke... -Kjenner du ikke igjen navnet?
Jeg er sikker på at han sa at han tjente klanen Fukushima.
Under sine beste dager hadde klanen 12 000 vasaller.
-Man kan ikke kjenne dem alle. -Jeg forstår.
Men det gjør det samme.
Det var tidligere i år, kanskje i slutten av januar,-
-at en ronin ved navn Motome Chijiiwa besøkte oss.
Han hadde samme ærend som du.
Han ba om å få ta sitt liv utenfor klanens port.
Jaså.
Vil du at jeg skal fortelle hva som skjedde?
Det vil jeg.
Du var altså vasall hos klanen Fukushima i Hiroshima?
Det stemmer.
Jeg tjente Masanori Fukushima i Hiroshima.
Mitt navn er Motome Chijiiwa.
Hva er hensikten med ditt besøk?
Etter klanens fall flyttet jeg til Edo og fant en bolig i en bakgate.
Jeg har levd i armod og har prøvd å knytte kontakter-
-for å finne en tjeneste hos en ny herre.
Men hvor mye jeg enn prøver, så lever vi i fredelige tider,-
-og det har vært forgjeves.
Nå er det vår tur.
-Hvordan skal vi hanskes med det? -La meg tenke.
Sånne tåpeligheter sprer seg lett.
Det begynte med Sengoku-klanen. De begikk en feil.
-Ikke egentlig, Yazaki. -Hvorfor ikke?
Den som kom dit, hadde bestemt seg for å skjære opp buken.
Det var ikke noe skammelig med det.
Nettopp på grunn av hans innstilling ble de rørt-
-og ga ham en stilling med ansvar for husholdningen.
Det var en annen sak.
Problemet er de skamløse roninene som har kommet senere.
De vil ikke begå harakiri.
Bare fordi at de mangler mat og klær, utøver de utpressing mot oss.
Men vi kan ikke la ham skjære opp buken foran porten vår.
Vi får gjøre som de andre:
Gi ham noe lite og sende ham av sted.
Nei. Dere må ikke gjøre det.
Hvis vi gir ham penger, kommer det til å dukke opp flere.
En etter en, som maur til en haug med sukker.
Etter slaget ved Sekigahara kryr det av herreløse samuraier i Edo.
De er som sultne hunder som søker et hjem.
Det vil bli snakket om klanen Ii.
"Før var de strengere enn de andre klanene."
"Derfor kom heller ingen ronin til deres port."
"Men se hva de har gjort nå."
"De kaller seg den røde rustningens krigere."
"I fredstider er det bare et gammelt eventyr."
Vil du at sånne hånlige rykter skal spres over hele Edo?
Og lensherren har reist hjem til sitt domene.
Vi må ikke la klanens navn besudles når han er bortreist.
Vi kan ikke gjøre noe så feigt som å gi ham penger for å gå.
De snakker om seppuku, men har ingen hensikt om å gjøre det.
Karo?
Da, så...
Unnskyld for at du måtte vente.
Jeg heter Umenosuke Kawabe og tilhører klanens hestegarde.
Jeg heter Motome Chijiiwa, ronin fra Hiroshima i Geishu.
La meg vise deg inn.
-Hva? -Jeg skal vise deg til badet.
Lensherren er hjemme i sitt domene.
Karo Saito har framført ditt ønske til hans etterfølger Bennosuke.
Denne beundrer din besluttsomhet og gir deg umiddelbar audiens.
Skal jeg få treffe unge herr Bennosuke?
Akkurat.
Du får unnskylde, men klesstilen din duger ikke.
Ta først et bad og frisk deg opp. Vi skal skaffe deg klær.
Ja visst. Det tar jeg takknemlig imot.
Jeg setter pris på din vennlighet.
Det er som en drøm. Det er så...
...helt uventet. Nesten...
Unnskyld meg.
Jeg ber om unnskyldning for at du måtte vente så lenge.
Jeg må be deg om å skifte igjen.
Skifte klær.
Hva er det?
Skulle jeg ikke få treffe unge herr Bennosuke?
Jeg ble jo bevilget audiens.
-Det må ha vært en misforståelse. -Nei, jeg er sikker!
Umenosuke Kawabe fra hestegarden sa det til meg.
Jaså, Kawabe?
Nå når du sier det...
Ja, jeg forstår.
Så har du forstått hvordan det ligger an?
Jeg tror jeg vet det.
Da karo Saito fortalte om ditt ønske til unge herr Bennosuke,-
-sa denne at så ærbare krigere er sjeldne i dag.
Han sa "Jeg hadde gjerne gitt ham en tjeneste her."
"Men når en mann sier at han vil skjære opp buken sin,"-
-"vitner det om en uvanlig besluttsomhet."
"Det er umulig å overtale ham. Innvilg hans siste ønske."
"Jeg ville gjerne treffe denne modige krigeren,"-
-"men jeg har dessverre planlagt å besøke roju Doi."
"Behandle ham på beste måte."
"La alle vasaller bevitne ham i hans siste stund,"-
-"som et forbilde for kommende generasjoner."
Det sa han, ble jeg fortalt.
Hva syns du om fortellingen min?
Den er interessant og et eksempel på klanen Iis tapperhet-
-som blir symbolisert av den røde rustningen.
Så hva vil du gjøre?
Sikter du til dette?
Akkurat.
Du trenger ikke å bekymre deg.
Det er for å gjøre det, at jeg har kommet hit.
Der ser man...
Din besluttsomhet er beundringsverdig.
Da, så, Tsugumo-dono...
Vil du at jeg skal fortsette å fortelle om Motome Chijiiwa?
Det vil jeg.
Da, så, vi har ikke all verdens tid. Vær så snill, og skift.
Alt annet er forberedt for din seppuku-seremoni.
Jeg har et ønske.
-Jeg vil be om en kort utsettelse. -Utsettelse?
Jeg skal ikke rømme eller gjemme meg. Jeg kommer tilbake hit.
Men vær snill og gi meg en dag eller to.
Det er dessverre for sent.
-Men det er jo absurd. -Absurd?
Vi har forberedt seppuku slik du ønsket.
Jeg ber om unnskyldning!
Bare en kort utsettelse. Jeg lover å komme tilbake.
En samurai er bundet av sitt ord. Det kan ikke utsettes.
Hayato Yazaki er fektemester.
Han er spenstig og dyktig.
Hvis du tar et skritt, hogger han deg i to deler.
Og de andre angriper umiddelbart.
Ikke bli skåret opp som en fisk, men begå seppuku som en kriger.
Nå får jeg be deg om å skifte.
Vår kjære tidligere patriark...
Tilgi meg for at jeg besudler vår borggård med en ronins urene blod.
Det er for å bevare klanens ære,-
-familien Tokugawas ære og samuraiens æreskodeks.
Jeg ber deg om å bevitne min beslutning.
-Til og med det korte sverdet. -Se på det.
Det kan ikke engang skjære tofu.
Han selger sverdene sine, og med dem sjelen sin.
Så kommer han hit med bambussverd for å begå harakiri!
Forberedelsene er klare.
Motome Chijiiwa...
Du har valgt aktverdig harakiri-
-framfor å avvente døden i fattigdom.
Det er et aktverdig valg.
Du er et forbilde for alle samuraier.
Jeg skjemmes over å innrømme at også i denne klanen,-
-kjent for sin tapperhet siden vår patriark Naomasas dager,-
-ser man sjelden besluttsomhet som din.
Så jeg har samlet alle residensens vasaller-
-for at de skal få inntrykk av en virkelig krigers død.
Må ditt hjerte være stille.
-Jeg må be... -Hva er det?
En kort utsettelse... Bare en eller to dager!
Jeg skal ikke flykte. Jeg kommer tilbake!
Jeg ber deg!
Dette er jo veldig uventet.
Nå for tiden hører man om roniner i Edo som kaller seg samuraier,-
-og ber om å få begå seppuku utenfor en lensherres port,-
-men er fornøyde med å gå derfra med noen mynter.
-Du er vel ikke en sånn? -Nei, absolutt ikke.
Nei, naturligvis ikke.
At en mann med et så edelt sinn skulle være en simpel utpresser...
Det tror jeg ikke.
Nå vel, da kan du fortsette uten uro.
Tross min ringe erfaring, skal jeg være din sekundant.
Jeg er opplært ved Shindo-Munen-Ichiryus skole.
Dette vet du sikkert, men la meg si det likevel:
Seppuku-seremonien har forandret seg med tiden.
Nå for tiden er det ofte innholdsløst.
Samuraien strekker seg etter sverdet sitt,-
-sekundanten hogger umiddelbart av ham hodet.
Man skjærer altså ikke opp magen.
Iblant har man ikke engang et sverd,-
-men bare en hvit vifte.
Men i dag skal vi ikke senke oss-
-til noe så lettsindig som disse avartene
Vi skal utføre seppuku på den tradisjonelle måten.
Har du forstått?
Du skal skjære opp buken i et kors.
Når jeg ser at du har gjort det, hogger jeg av hodet ditt.
Ikke før du har skåret langt nok, skal jeg la sverdet falle.
Er du inneforstått med det? Da, så.
Her er ditt eget sverd. Det er det du skal bruke.
En samurais sverd er hans sjel.
Intet sverd passer bedre for denne hensikten enn ditt eget.
Hva er det som oppholder deg?
Vær så god.
Hogg... Hogg!
Ikke ennå. Dra sverdet på tvers.
Hvorfor venter du? Dra sverdet til høyre.
Han så vel ingen annen utvei enn å bite av seg tungen.
Jeg vet ikke om det er imponerende eller motbydelig.
Men hvordan tenkte han at han skulle begå seppuku med et bambussverd?
Så hva vil du gjøre?
Sikter du til dette?
Det jeg fortalte om Motome Chijiiwas skjebne,-
-er sant inn i den minste detalj.
Tsugumo-dono, lyd mitt råd, og gå fredelig herfra.
Du trenger ikke å bekymre deg for meg.
Til forskjell fra denne Chijiiwa,-
-er ikke mitt sverd laget av bambus.
Jeg skal ikke bite av meg tungen, men skjære opp buken min ordentlig.
Da, så.
Siden du er så fast bestemt, skal jeg innvilge ønsket ditt.
Pasje!
Denne roninen, Hanshiro Tsugumo fra Hiroshima,-
-skal få bruke vår borggård for å utføre seppuku.
Hans klesstil duger ikke. Gi ham noe mer passende...
-Nei. -Hva mener du?
Dere trenger ikke å besvære dere med sånt.
For en utarmet ronins siste stund,-
-fins det neppe noe mer passende enn dette.
Jeg setter pris på deres vennlige og omtenksomme behandling av meg.
Jeg, Hanshiro Tsugumo, mangler ord for å uttrykke min takknemlighet.
Da, så. Da skal jeg begynne.
Forresten, karo, får jeg spørre hvem som skal være min sekundant?
Jeg har sagt fra til Ichiro Shinmen.
Shinmen?
-Har du et eget ønske? -Ja.
Jeg vil be om Hikokuro Omodaka.
-Hikokuro, sier du? -Han er berømt innen klanen Ii.
Jeg hørte at han er opplært ved Shindo-Munen-Ichiryus skole.
Jeg forstår. Hikokuro er et utmerket valg.
Hikokuro!
Han har dessverre ikke kommet i dag.
Han har meddelt at han er syk og trenger noen dagers hvile.
Jaså? Det er ikke noe å gjøre med.
Tsugumo-dono...
Som du hørte, er ikke Omodaka her i dag.
Vennligst velg en annen.
Det var en skuffelse.
Jeg ville gjerne at Omodaka skulle utføre det.
Kan jeg be deg om et særlig hensyn?
Tja, han sier at han er syk, men lot til å være frisk i går.
Det kan ikke være noe alvorlig.
Pasje!
Skynd deg til Omodakas bolig.
Be ham om å komme umiddelbart hvis ikke han er for syk. Skynd deg!
Jeg ber om unnskyldning for at jeg er til bryderi.
Vil du vente her eller komme inn i leserommet en stund?
Nei, det kunne vekke en følelse av hjemmehygge i meg.
Jeg bør ikke få avsmak for min reise inn i døden. Jeg blir her.
For en besluttsomhet.
Jeg kan bare uttrykke min beundring.
Forresten, karo...
Det kan bli kjedelig hvis vi begge venter her i stillhet.
Kanskje jeg kan få fortelle om meg selv for å få tiden til å gå?
Jaså, vil du fortelle om deg selv?
Ja.
En skrubbsulten ronins fortelling er kanskje ikke så spennende,-
-men det som rammer en annen i dag, kan være ens egen skjebne i morgen.
Kanskje kan deres vasaller også finne lærdom-
-i min meningsløse klage.
"...ens egen skjebne i morgen?"
Dette kan bli interessant.
Hør godt etter og lær av denne mannen som stirrer døden i hvitøyet.
Det vil nok neppe være en meningsløs klage.
Jeg er sikker på at dere får noe ut av det.
Karo...
Historien du fortalte tidligere...
Er det sikkert at den er sann inn i minste detalj?
Det er den.
Roninen fra i Hiroshima i Geishu, Motome Chijiiwa,-
-var en mann jeg hadde et visst bekjentskap med.
Motome Chijiiwa...
...var en mann jeg hadde et visst bekjentskap med.
Motome var en 15 år gammel gutt.
Min datter Miho var bare elleve og nok et uskyldig barn.
Det var for elleve år siden.
Men når jeg lukker øynene mine,-
-ser jeg det like tydelig som om det var i går.
-En gang til. -Vi får gi oss.
Vi arbeider alltid med slottsmuren. Vi har ikke nytte av buer lenger.
Det er fred under himmelen. De fire havene er stille.
Den 22. er det forresten sju år siden Nui gikk bort.
Jeg visste at det var hennes dødsdag, men ikke at det var sjuende året.
Jeg ville holde en seremoni i boligen min.
-Det trengs ingen offergaver. -Jeg forstår.
Men det er ikke til å fatte at tiden har gått så fort.
Jeg er forbløffet over at en kriger som du,-
-har kunnet oppdra Miho i alle disse årene uten å gifte deg på nytt.
Jinnai! Det skal vel ikke du si?
Da din Yuki døde, lurte jeg på hvordan du skulle klare deg.
Men se på deg nå. En kråke som føder en hauk, som man sier.
-Kråke? -Som enkemann var du en kråke.
Men du oppdro barnet ditt med så mye kjærlighet-
-at plutselig hadde ungen vokst opp til en staselig hauk.
Hva snakker du om?
Han er sannelig storvokst,-
-men det tar nok lang tid før han kan fly fritt som en hauk.
Jeg trodde aldri at vi kunne klare noe annet enn å krige,-
-men vi kan visst oppdra barn også.
Hvis livet hadde fortsatt sånn, da hadde alt vært vel.
Men det gjorde det ikke.
Tross all vår lykke, er livet vårt som hus bygget på sand.
En kraftig vind, og alt kan være borte.
Min herres domene i Hiroshima hadde en avkastning på 498 000 koku ris.
Hvordan huset hans ble slått i ruiner,-
-det kjenner du vel til uten at jeg forteller deg det.
På grunn av en urimelig dom fra Tokugawa-shogunatets side-
-angående reparasjonene på Hiroshimas slott i juni 1619,-
-ble min herre Masanori Fukushima tvunget i eksil til Kawanakajima-
-og måtte forlate 12 000 vasaller uten midler til å forsørge seg,-
-selv om de ikke hadde gjort noen feil.
Jinnai!
Til Hanshiro Tsugumo
På grunn av vårt lange vennskap har jeg noen ting å si til deg:
Gonzaemon Masakatsu, som leder reparasjonene av slottet,-
-kommer snart til å ta sitt liv.
Jeg går i forveien på reisen.
Mitt selskap er tilstrekkelig for ham.
Du trenger ikke å følge etter.
Men mitt eneste barn, Motome,-
-han har vokst seg stor, men er fremdeles bare femten.
Jeg ber deg om å ta deg av ham og hjelpe ham i livet.
Hvorfor skulle han være så rask? Han begikk harakiri før meg.
Hanshiro, du får ikke følge etter.
Hvis klanen kunne overleve, hadde jeg kanskje bedt deg,-
-men siden den ble fratatt sin stilling, er det meningsløst.
Det holder med Jinnais selskap.
Ikke bli redd, Hanshiro!
Jinnai tok livet av seg fordi at han visste at ellers ville du gjøre det.
Han døde for dere begge.
Det innebærer at du må leve videre.
For Jinnai og for deg selv.
Og hvem skal ellers ta seg av hans sønn Motome?
Nå går jeg for å gjøre Jinnai selskap.
Hanshiro, har du noe du vil at jeg hilser ham?
Har du ingenting å si til Jinnai?
Hils Jinnai dette:
Angående Motome...
Hvor Motome Chijiiwa enn går,-
-sverger jeg, Hanshiro Tsugumo, å beskytte hans liv med mitt eget.
Fortsett, Tsugumo-dono.
-Fikk du svar? -Ja. Det ser ut til å være alvorlig.
Hva er det for en sykdom?
Familien hans sier at han lider av høy feber og store smerter.
-Fortsett. -Jeg ba om å få treffe ham.
Han hilste at hans smerte er så stor at han ikke vil bli sett.
Så jeg ga ham din beskjed og vendte tilbake.
Da er det ingenting å gjøre.
Det har vært veldig varmt. Han har sikkert fått heteslag.
Tsugumo-dono, du hørte hva han sa.
Jeg må be deg om å velge en annen som din sekundant.
Det er veldig leit, men det er visst ingenting å gjøre.
I så fall...
Da vil jeg be om Hayato Yazaki.
Hayato?
Han har vel også vært borte i noen dager?
Det er riktig. Han ba om fri, for han følte seg ikke bra.
Tsugumo-dono...
Hayato Yazaki er dessverre også borte på grunn av sykdom.
Er Yazaki også syk?
Ser man det...
Atter later jeg ikke til å ha noe valg. Da velger jeg Umenosuke Kawabe.
Karo...
Det er vel ikke mulig at også Kawabe er dårlig?
Ser man det. Det virker som om han heller ikke kan komme.
At alle tre er utilgjengelige akkurat denne dagen,-
-det er et underlig sammentreff.
Høyst underlig.
-Han pønsker på noe. -Uten tvil.
Hikokuro var den som først insisterte på-
-at Motome Chijiiwa skulle tvinges til å begå seppuku.
Yazaki oppdaget bambussverdene-
-og insisterte på at de skulle brukes. Kawabe samtykket.
Jeg sa at han burde slippe dem.
-Det har vi ingen nytte av nå! -Det er sant.
Hvordan skal vi håndtere ham?
Han vil nok ikke bare ta livet av seg.
Han har en baktanke.
Hva det enn er, så skal han ikke slippe unna med det.
Vi skal tvinge ham til å utføre harakiri.
Hvis han nekter, skal vi angripe ham med full styrke og drepe ham.
Det som skjer innenfor disse veggene...
...er like hemmelig som det som skjer innenfor et slotts murer
På mitt signal vet alle hva de skal gjøre.
Men jeg er bekymret for Hikokuro og de andre to.
Jeg må sende noen for å finne ut mer.
Jeg vil at du personlig finner ut hva som har skjedd.
Tsugumo-dono...
Sommerdagene er lange, men det begynner å bli sent.
Jeg må be deg om å begynne omgående.
Men for seppuku trenger man en sekundant.
Jeg forstår, men jeg har diskutert saken med de andre eldste.
Siden alle tre er syke, kan vi ikke imøtekomme dine ønsker.
Så vi må velge en for deg.
-Ichiro Shinmen! -Ja!
Du skal agere sekundant for Tsugumo-dono.
Utfør din plikt med omsorg.
-Nei, vent. -Hva?
Jeg har foreslått tre særlig utvalgte sekundanter.
Jeg vil be om å få en av disse tre.
Hører du ikke?
Alle tre er syke og ikke til stede i dag.
Jeg har forklart det tydelig. Hørte du meg ikke?
I så fall har jeg ikke noe valg.
Jeg må vente med å begå seppuku.
Nå holder det, Hanshiro Tsugumo!
Du går for langt i utpressingen din.
Det er ille nok å trampe inn her og be om å få begå seppuku her,-
-og nå krangler du dessuten om din sekundant.
Du hadde aldri tenkt å begå seppuku. Du vil bare ha penger.
Karo!
Hvis det var sånn, hadde jeg da rolig sittet på denne matten?
-Hvorfor setter du ikke i gang? -Jeg er beredt til å dø!
Men å åpne buken garanterer ikke en vellykket reise til den andre siden.
Noen må være dyktig nok til hurtig å hogge av meg hodet.
Jeg begår ikke seppuku som straff for en forbrytelse.
Naturligvis bør jeg få lov til å velge min egen sekundant.
Nå har det kommet til et punkt-
-da vi kan slutte å diskutere.
Du er en bløff og en skam for krigerklassen.
Du ville aldri begå harakiri!
Du fornærmer oss!
Vent!
Jeg ber alle som er til stede, om et øyeblikk...
Vent et kort øyeblikk.
Hva mer kan du ha å si?
Jo, da, jeg har mer å si.
Jeg har ikke avsluttet fortellingen min.
Jeg har ikke mer tid til historiene dine.
Karo!
Hvis du tvinger meg,-
-skal jeg kjempe inn i det siste, uansett hvor svake mine sjanser er.
En del av mennene dine vil nok bli såret selv om de er uskyldige.
En del vil miste livet!
Hadde det ikke vært bedre bare å høre på meg?
Når jeg har fortalt ferdig, skal jeg skjære opp buken.
Og hvis jeg ikke fortjener seppuku, kan du la dine menn ta seg av meg.
Uansett vil jeg først bare at du skal høre.
Har jeg ditt ord på at du vil følge disse vilkårene?
Det har du mitt ord på.
Og som samurai, må du holde ditt løfte, ikke sant?
Nå vel, men fatt deg i korthet.
Jeg akter ikke å høre lenge på din meningsløse knurring.
Gå tilbake til plassene deres.
Hvor var jeg nå...?
Akkurat.
Min herres hus falt, og Jinnai Chijiiwa døde.
Men før han døde, ba han meg om å ta meg av Motome.
Da min herres hus falt,-
-forlot vi umiddelbart provinsen og flyttet til Edo.
Edos gater krydde av roniner etter slaget i Sekigahara.
Før hadde andre klaner gladelig ansatt en ronin-
-som hadde skapt seg et navn.
Men i en tid så fredelig at ingen har bruk for krigere eller hester,-
-eller vinden engang rasler i løvet, var det vanskelig å få nok til mat.
Jeg skjemmes ved tanken på hvor elendige disse 8-9 årene har vært.
Men midt i all motgangen-
-holdt min datter Miho på å bli kvinne.
Det var vår da hun fylte atten.
-Far... -Ja.
Jeg har satt fram mat i tilfelle jeg ikke rekker tilbake i tide.
Selv de største delikatesser smaker dårlig når man spiser dem alene.
Jeg venter hvis ikke du kommer.
Jeg skal hente betalingen og så kjøpe tørket fisk i Yoshizakicho.
-God dag. -Velkommen.
-Fullt opp som alltid. Skal du ut? -Ja, til grossisten i Kyobashi.
Jaså, Mikawaya? Ta vare på deg selv.
Øvelse gjør mester. Du har blitt meget dyktig.
Unnskyld.
Jeg avskyr å be om utsettelse, men jeg har ikke rukket å få inn penger.
Du avvæpner meg ved å nevne det først.
Jeg ville framføre et par klager,-
-men når du gjør det første trekket, hva kan jeg da si?
Hva tenker du forresten om det jeg tok opp her om dagen?
Har du kommet fram til en beslutning?
Ja, det har jeg.
Det gleder meg. Da har jeg en ting mindre å bekymre meg for.
Nei. Jeg setter pris på ditt tilbud angående Miho,-
-men jeg har bestemt meg for å takke nei.
Hun ville være adoptivdatter hos familien Joshuya i høyst 6 måneder.
Når adopsjonen er formelt gjennomført,-
-sendes hun til klanen Sakakibara som konkubine.
Sakakibaras eiendom har en avkastning på 110 000 koku ris.
Du vil kanskje ikke dra nytte av det, men det ville åpne dører.
Det forstår jeg, men Seibei-dono...
Hvor langt jeg enn har falt, så kan jeg ikke la min datter bli konkubine.
Godt at du er samvittighetsfull, men bør du ikke tenke på datteren din?
Hva?
Hun er ung og vakker, men har ikke en eneste fin kimono.
Det eneste hun har å se fram til, er å hjelpe sin far med hans håndverk.
Tsugumo-sama, du kan ikke kjempe mot verdenen du lever i,-
-eller gå imot samfunnets utvikling.
Det er et godt tilbud for Miho-sama, og for deg også.
For å være ærlig, er det ikke fordi at Miho-san er så vakker-
-at du har fått denne muligheten.
Konfucius sa:
"Den som ikke kjenner sitt kall, er ingen stor leder."
"Den som ikke kjenner skikk og bruk, skal ikke bli leder."
"Den som ikke hører på andres ord, kan ikke forstå deres tanker."
-Det er alt for i dag. -Takk, lærer.
Katsuzo, skal vi gå og fange spurv i dag?
Hei, onkel!
Det er hyggelig å se deg.
-Vil du ha? -Jeg takker.
Jeg er så hjemmevant her at jeg kan koke opp vann.
Nå er det sånn, Motome,-
-at jeg er her i dag for å ta opp et spørsmål av stor betydning.
Du låter så formell. Hva kan det være?
Dagene og månedene flyr forbi.
Miho er nå atten.
Hun blir mer og mer lik sin mor for hver dag som går.
-Man kan ikke tro hun er min datter. -Onkel...!
Hvis hun hadde tatt etter meg, hadde hun aldri blitt så vakker.
Hva prøver du å si?
Tja, Motome...
Jeg vil at du gifter deg med Miho.
Jeg forstår at det kommer brått,-
-men hva syns du? Hva sier du, Motome?
Du vet like godt som jeg, hvordan jeg tjener mitt opphold.
Jeg underviser en håndfull barn i de kinesiske klassikerne-
-og lever fra hånd til munn.
-Hvordan skal jeg kunne ta en kone? -Liker du ikke Miho?
Jeg spør bare om dine følelser for henne.
Det er ikke bare på grunn av løftet jeg ga til din far-
-at jeg håper at du gifter deg med Miho.
Selv om jeg er grov og treg,-
-så er jeg ikke helt ufølsom for deres følelser for hverandre.
Det var vanskeligere enn jeg hadde trodd å overtale Motome.
Jeg visste ikke at han hadde en så sta side.
Men jeg visste at han elsket Miho,-
-og at Miho ikke ville motsette seg giftermålet.
Tranen som lever i 1000 år, danser og synger
Skilpadda som lever i 10 000 år,
-bærer tre verdener på ryggen sin, himmelen, jorda og mennesket.
Sandkornene på stranda
utallige og glatte
Må de speile
morgensolen
Etter to år ble et barn født.
Det var en gutt, og de døpte ham til Kingo.
Det var selvsagt jeg som valgte navnet.
Hei, far!
Hva nå, da? Sover han igjen.
Far, du er altfor sjenerøs.
Tullprat! Du lager mat til meg, selv om du er bortgiftet.
Og jeg har bare meg selv å forsørge.
Jeg sparer mer enn jeg kan bruke, og kan ikke ta med meg pengene.
Ser man det! Har du våknet?
Hva nå, din rakkerunge?
En krigersønn skal ikke ha smilehull!
Til og med klanen Matsudaira?
Ja. Jeg kan forstå at man oppløser domenet for mer fjerne vasaller,-
-men det er for hardt mot dem som har vært Tokugawa-klanen trofaste.
Jeg begriper ikke shogunatets behandling av krigsherrene.
Antall roniner vil øke igjen.
Hørte du?
En av dem prøvde å begå harakiri ved Sengoku-klanens port.
En ronin ved navn Shume Oi, som tidligere var hos Kurume-klanen.
Jeg hørte at de ble så imponert at de ansatte ham.
-Ja, men det var det andre. -Ja, jeg hørte det også.
Andre roniner hørte om det og begynte å dukke opp-
-hos lensherrer i hele Edo og insistere på å få begå harakiri.
For å bli kvitt dem, tilbød klanene penger for at de skulle gå.
En lei utvikling som sprer seg.
Uansett hvor mørk situasjonen er, så er det ille.
I disse harde tider hjelper det ikke å bli desperat.
Vi må alle passe oss for å bli altfor ivrige etter å finne tjeneste.
Det har du helt rett i.
Hvis man ikke bekymrer seg for mye for å få en tjeneste,-
-kan man bare sitte sånn og trenger ikke å adlyde noen overordnet.
-Hva er det, småen? -Jeg skal amme ham.
Ikke straks han gråter. Da utvikler han dårlige vaner.
Hei, Kingo! Se her!
Ok?
Hoppla! Kom her, Kingo...
I Kanda
Ved Myojintemplet
Skal det være festival
I kveld
Livet vårt kretset rundt Kingo,-
-og vi tre levde lykkelig,-
-alltid omgitt av lyden av brusende latter.
Det var en tid av større lykke-
-enn jeg noensinne har opplevd i vårt domene.
Men lykke varer sjelden lenge.
En dag hostet Miho plutselig opp store mengder blod.
Hun hadde alltid vært svak,-
-men den stadige byrden av vårt harde arbeid...
...hadde lenge vært altfor tung for hennes svake kropp
Motome ble grepet av panikk.
Stakkars.
50 bygningsarbeidere til Date-klanen. Betalingen er 40 mon!
Vent litt, samurai!
Det fins ikke engang nok arbeid til vanlige folk.
Hvis de ser en arbeider med to sverd, kan det gå ille for oss.
20 arbeidere til Hosokawa-klanen. Betalingen er 45 mon.
Pantelåner
Stakkars Motome. Uansett hva han prøvde, så var det forgjeves.
Miho ble stadig svakere.
Hvorfor kommer all ulykke samtidig?
Det er brent inn i hukommelsen min.
Vi har klart oss året ut,-
-og plommetrærne hadde begynt å blomstre i begynnelsen av våren.
Hva er det?
Motome?
Er det Miho?
-Det er Kingo. -Hva? Kingo?
En feber.
Som om han brenner.
Hvorfor, Miho? Hvorfor har du ventet til det gikk så langt?
Jeg trodde at det var en vanlig forkjølelse.
Hva sa legen?
Du har vel latt legen se på ham?
Har ingen lege sett på ham?
Hvorfor ikke?
Kingo...
Kingo, kjemp imot!
Din bestefar, som din mor og far, har allerede solgt alt av verdi.
Det er ingenting vi kan gjøre for deg.
Jeg kan ikke gjøre noe, Kingo.
Men du er krigersønn.
Du kan ikke la deg beseire av en liten sykdom.
Kingo... Ikke gi opp.
Ikke gi opp...
Far...
-Jeg har en idé. -Hva da?
Jeg må gå. Vær snill og ta deg av Kingo.
Hva vil du gjøre?
En tidligere vasall til Kato-klanen forsørger seg som pengeutlåner.
Jeg har ment at renta var for høy, men jeg kan ikke tenke på det nå.
Du har rett! Hvis du har den muligheten, så skynd deg dit.
Ja, jeg er på vei. Jeg kommer hjem senest i kveld.
Som du ser, er Miho for svak, så vær så snill og ta deg av Kingo.
Ja, selvsagt. Jeg vet hva jeg skal gjøre.
Men, Motome, du ser selv hvordan han har det.
Du må løse det og komme hjem så fort du kan.
Ja, jeg er tilbake før det blir kveld.
Da går jeg.
Motome... Vi regner med deg!
Nei, la meg gjøre det!
Det er ikke lenge igjen nå, Kingo.
Hvorfor tar han så lang tid?
Dette er ikke bra.
Hva driver Motome med?
Nei! At du står opp hjelper ikke mot Kingos feber.
Hvor blir det av Motome?
Han lovte å komme tilbake før det ble kveld.
Hva driver han med?
Jeg ventet.
Hvert øyeblikk føltes som en evighet.
Men Motome kom ikke tilbake. Jeg traff ham aldri mer.
"Jeg kommer hjem før det blir kveld, så ta deg av Kingo."
Det var hans siste ord før han gikk.
Det var det siste jeg så av Motome Chijiiwa.
Men så,-
-etter klokka åtte samme kveld, kom han faktisk hjem.
Og han var ikke alene.
Han ble båret av en gruppe vasaller fra klanen Ii.
Ytterst respektfullt.
Dette var det ønsket som Motome Chijiiwa kom til oss med.
Men for mange mennesker bruker inngangen,-
-så vi tilbød ham borggården vår.
Vi sørget for at han hadde alt som måtte til for å utføre harakiri.
I Edo har det forekommet at en ronin har kommet til en lensherre-
-og truet med å begå harakiri.
Mange klaner vet ikke hvordan de skal takle dette skammelige knepet.
Men her har vi Motome Chijiiwa-
-som skar opp buken sin slik det sømmer seg en aktverdig samurai.
Og klanen Ii svarte riktig-
-ved å imøtekomme hans ønsker.
Til forskjell fra mange skammelige roniner og feige lensherrers hus,-
-har begge parter i denne saken handlet på en eksemplarisk måte,-
-hvilket vil rense lufta og få andre til å snakke.
Alt endte på beste måte for alle. Nå vel...
Vent!
-Vi må vise sverdene. -Akkurat.
For å unngå misforståelser, vil vi vise sverdene som Chijiiwa hadde.
Du kan se at sverdene er laget av bambus.
Bambus?
Miho...?
Som du ser, er begge av bambus.
Ingen får senere anklage oss for å ha byttet ut sverdene.
Så se godt etter.
Er det oppfattet?
Så Motome lånte altså et sverd av deg?
Nei, det gjorde han ikke.
Han tok livet sitt på aktverdig vis med dette sverdet.
Tok han livet av seg med det bambussverdet?
Akkurat.
Hele husholdningen bevitnet det. Harakiri med bambussverd.
Det var ikke noe vakkert syn.
Det er mer passende for en samurai å ta livet sitt med et ekte sverd-
-som er krigerens sjel.
-Da, så. -Da går vi.
Miho gråt.
Hun gråt...
...og gråt.
Motome!
Unnskyld meg.
Jeg var for dum!
Du solgte begge sverdene dine.
For Mihos skyld solgte du begge sverdene dine.
Men jeg...
Jeg tenkte ikke på at jeg kunne gjøre det.
Det falt meg aldri inn.
Denne forbannede saken betydde for mye. Jeg klamret meg fast til den.
Denne forbannede saken!
Feberen fortsatte. Kingo havnet i koma og døde to dager senere.
Tre dager senere,-
-som om hun fulgte etter ham, døde Miho også.
Således befant Hanshiro Tsugumo seg fullstendig alene i verden-
-etter å ha mistet alle han noensinne hadde brydd seg om.
Tsugumo-dono...
Er du ferdig med fortellingen din?
Ja, det er jeg vel.
Jo... Bare en ting til.
Jeg ber alle her om å høre godt etter på hva jeg sier.
Det er det samme hvor fattig eller sulten en kriger er.
Å komme til en annens port-
-og meddele at han vil begå harakiri der,-
-det er en utilgivelig handling.
Men jeg vil også si:
Den måten som Ii-klanen håndterte situasjonen på,-
-etterlot uten tvil mye å ønske.
Hvis en samurai risikerer skam og latter for å be om utsettelse,-
-da må han ha gode grunner.
Et enkelt spørsmål angående hans grunner-
-kunne ha avslørt det...
...men tross alle vitnene som var samlet,-
-var det ingen som spurte.
Hans kone lå for døden,-
-og hans sønn hadde brennende feber og var i behov av lege.
Motome ville sikkert forklare meg situasjonen,-
-gjøre det siste han kunne for sønnen sin,-
-og så vende tilbake til Ii-klanens herregård.
Hanshiro Tsugumo!
Jeg har fått nok av dine egoistiske motiver.
Hva?
Hva Motome Chijiiwa angår,-
-så er omstendighetene som drev ham hit, uten tvil komplekse.
Men han framførte sitt ønske om å begå seppuku.
Resultatet ble kanskje ikke det han ønsket,-
-men han måtte ta konsekvensene.
Han kunne ikke beklage seg eller klandre og fordømme noen andre.
Han tok det valget å forlate alt og skjære opp buken sin.
Å møte døden uten å nøle, dette er samuraiens vei.
Men hva gjorde han? Han viste den feighet å be om utsettelse.
Man kan ikke noe for at han hadde gått fra vettet.
Det er sant. Motome hadde gått fra vettet.
Men det var en god ting. Jeg vil hylle ham!
Han var en samurai, men også et menneske.
Han kunne ikke leve bare på luft.
Overfor en sånn fortvilelse mistet også en sterk mann som han, vettet,-
-fordi han prøvde å beskytte familien sin, og jeg hyller ham.
De vil kalle ham "bambusronin".
Samuraier og vanlige byfolk vil hånle av at han nølte.
Men la dem le.
Ingen kan forstå dypet av en annens hjerte.
På grunn av klanene som shogunatet så hensynsløst har utryddet,-
-har utallige roniner blitt styrtet ned i helvetet.
Den som aldri mangler mat eller klær, kan ikke forstå deres elendighet.
Jeg spør dere som forakter Motome for hans bønn:
Om du befant deg i samme situasjon, hadde du da handlet annerledes?
Det vi kaller samuraiens ære, er til syvende og sist bare en fasade.
-Er det din klage? -Klage?
Vil du fortelle oss at en samurais ære bare er en fasade?
Ja.
"Selv om jeg ber om å få begå harakiri, vil de ikke tvinge meg."
Det er i denne naive tanken de villeder seg selv.
Vi lar den som ber om det, begå harakiri. Ja, faktisk med tvang.
Det er Ii-klanens holdning.
For oss er samuraiens ære ingen fasade.
"Så ikke heller Hanshiro Tsugumo"-
-"er her for å begå harakiri."
"Han er her på grunn av bitterhet"-
-"over hvordan Ii-klanen behandlet svigersønnen hans"-
-"og en vilje til å uttrykke sin misnøye."
Er det sånn dere tenker?
Det er ikke min sak å si.
Bare du selv kan se inn i ditt hjerte.
Men samtidig vil dere vel ikke la meg komme levende herfra?
Det er jeg som tar den beslutningen. Jeg trenger ikke å forklare meg.
Karo!
Folk sier at mistenksomheten maner fram sine egne demoner.
Har du hørt det?
Når jeg sier at jeg skal begå harakiri, da mener jeg det.
Men tross alt jeg har sagt...
La oss tenke oss at jeg skulle leve videre.
Hva har jeg da å se fram til?
Faktum er at jeg er ivrig etter å gjøre Motome, Miho og Kingo selskap-
-på den andre siden der de venter på meg.
Men jeg kan ikke se dem i øynene-
-hvis jeg kommer tomhendt.
Det tror jeg at du kan forstå.
Jeg tenkte at også Ii-klanens medlemmer ville si:
"Jaså, det var sånn det var?"
"Kanskje var vi for blodtørstige og forhastet oss."
"Vi kan se at vi ikke håndterte situasjonen på beste måte."
"Kanskje gikk vi på sett og vis for langt."
"Begge parter kunne utvilsomt ha oppført seg bedre."
Hvis jeg kunne ta med meg et eneste ord av den typen,-
-ville Motome være fornøyd.
Fins det en bedre gave for meg å ta med til ham?
Slik tenkte jeg, men jeg innser nå at jeg tok helt feil.
Hvis du ser det sånn, blir resten enkelt.
Verden har ikke tid til sentimentale eventyr.
Tror du virkelig at samuraiens ære bare er en fasade?
Da kunne du uansett aldri forstå oss.
Så dette har bare vært meningsløs knurring fra en gretten gubbe.
Men det er for sent å angre nå.
Nå vel, dere får unnskylde meg min langtekkelige fortelling.
Jeg skal nå fortsette med ritualet.
Nei, vent!
Før det-
-må jeg gi tilbake noen gjenstander som tilhører dette huset.
For at de skal kunne identifiseres, har jeg skrevet navn på dem.
Se godt på dem.
Hayato Yazaki og Umenosuke Kawabe.
De skal være to av klanens beste krigere,-
-og høyt aktet for sin tapperhet og ære.
Men karo og mine herrer, slapp av.
Jeg har bare tatt hårknutene deres, ikke livet deres.
I Hayato Yazakis tilfelle var det for seks dager siden.
Vent!
I Umenosuke Kawabes tilfelle var det for fem dager siden, den 8. mai.
Men i tilfellet til Hikokuro Omodaka,-
-sverdmesteren fra Shindo-Munen-Ichiryus skole,-
-var det litt vanskeligere.
Etter det som hendte med de andre, var han kanskje på vakt.
Hvis jeg skal være ærlig, visste jeg slett ikke-
-hvordan jeg skulle hanskes med Omodaka.
Får jeg komme inn?
Hvis du prøver å dra sverdet, får du et hogg fra skulderen til midjen.
Men-
-jeg vil slå sverdet i bjelken.
Hvis du kaster deg til siden, kommer denne pålen i veien.
Det tok to dager å finne veien hit. Jeg unnskylder forsinkelsen.
Jeg ber deg om å gjøre deg klar.
Her kan man ikke utkjempe en duell.
Det er langt, men jeg må be deg om å bli med til Gojiin-tempelet.
Husverten for dette ruklet får ikke noe bry hvis ikke du vender tilbake.
Og ingen henter dine etterlevninger, så sjelen din kan ikke gå videre.
Jeg foreslår at du etterlater et brev.
Skriv at du skal til Gojiin-tempelet for å utkjempe en duell-
-mot Hikokuro Omodaka fra Ii-klanen.
Det var smart å utnytte vinden, men et sverd kan ikke bare hogge.
Det kan også stikke eller kappe et annet sverd.
Sverdteknikk som er uprøvd i strid, er som å svømme på tørre land.
På den annen side hadde ikke jeg heller kjempet-
-siden beleiringen av slottet i Osaka for 16 år siden.
Det hadde vært vanskelig nok å ta hodet hans,-
-men det viste seg enda vanskeligere å ta hans hårknute.
Men å få hårknuten avskåret er uansett likeverdig-
-med å få hodet hogget av.
Det er en vanære som kanskje ikke engang døden kan råde bot på.
Men de later som om de er syke og venter på at de skal vokse ut igjen.
Karo!
Ii-klanen er stolt av sin røde rustning og tapperhet,-
-men også her er samuraiens ære bare en fasade!
Din galning! Drep ham!
Tilbake!
Hanshiro Tsugumo er drept.
Og våre tap?
Hvilke tap led vår side?
Masakatsu Sugita, Sobei Uemura, Ichiro Shinmen og Uemon Yoshioka.
De fire er døde. Åtte til er hardt skadet.
Roninen fra Geishu, Hanshiro Tsugumo, begikk seppuku.
Alle våre menn døde av sykdom.
En halvt utsultet ronin kan ikke såre eller drepe Ii-klanens vasaller.
Hanshiro Tsugumo, tidligere vasall for Fukushima-klanen,-
-begikk seppuku ifølge eget ønske.
Vår menn døde av sykdom. Deres død har ikke noe med Tsugumo å gjøre.
Vi må ikke la flere dø av sykdom.
Sørg for at de sårede får pleie umiddelbart.
Jeg kom akkurat tilbake.
Hikokuro Omodaka...
I går i sitt hjem...
Kawabe og Yazaki påstår at de er syke, men egentlig...
Idiot!
Hvorfor ga du dem ikke ordre om å begå seppuku?
Gå umiddelbart tilbake og gjør det.
Ta med deg noen dyktige krigere.
Hvis ikke de gjør det frivillig, tvinger du dem.
Offisielt sett har de selvsagt ikke begått seppuku.
De døde av sykdom.
Imbesil!
Du har tross alt sett en del. Du vet hvordan verden fungerer!
-Forstår du ikke hva det betyr? -Jeg går nå!
Hanshiro Tsugumo, tidligere vasall hos Fukushima-klanen,-
-døde ved harakiri klokka seks om kvelden.
Hans atferd hadde vært underlig.
Mange som var der, mente at han viste tegn til vanvidd.
Og da Motome Chijiiwa fra samme klan ba om å få begå harakiri,-
-agerte vi ikke feilaktig.
Ryktet om vår klans styrke har spredd seg gjennom hele Edo.
Også i denne saken spredde ryktet seg-
-om vår besluttsomme handlemåte gjennom byen innen to dager.
På den tredje dagen, under en formell sammenkomst i Edoslottet,-
-benyttet roju Doi anledningen til-
-å berømme unge herr Bennosuke med følgende ord:
"Stadig vaktsom, også i fredstid."
Hvis Ii-klanen fortsetter å leve ifølge dette prinsippet,-
-kommer det til å gi velstand i mange år framover.
Den 16. mai, 1630.
Tekst: Jan Helge Hordnes www.btistudios.com