Csipkerózsika
Hol volt
Hol nem, rádleltem éltem hajnalán
Hol volt
Hol nem, álmomban boldog voltam
Véled talán
De csak álom volt
Így nem lesz már nyugtom semmiképp
Hiszen sejtem jól
Hogy élsz valahol
Hát jöjj és keress
És szívből szeress
Te álomkép
Csipkerózsika
Hol volt, hol nem volt,
messze földön élt egy király gyönyörű hitvesével.
Sok-sok évig vágytak gyermekre,
s kérésüket végül megadta az ég.
Lányuk született, akit Hajnalnak neveztek el.
Édes Hajnal
Igen, a hajnalról nevezték el,
hiszen szülei életét napsugárként aranyozta be.
Kihirdették az egész birodalomban, hogy hatalmas ünnepség lesz,
amelyen gazdag és szegény
egyaránt hódolhat az újszülött hercegkisasszony előtt.
És történetünk ezen az örömteljes napon kezdődik.
Örömteljes nap
Örvendjetek! Hozzá eljöjjetek!
Hozzá méltó kívánságot és ajándékot hozzatok
Így virrad népünkre Hajnal
Érte rajong minden ember
Éljen királyunk, éljen királynőnk
Éljen Hajnal
Egészséget Hajnalnak Gazdagságot Hajnalnak
Éljen soká Hajnal
Éljen Auróra
Egészséget Hajnalnak Gazdagságot Hajnalnak
Éljen soká Auróra
Éljen királyunk, éljen királynénk
Éljen
Auróra hercegkisasszony
Így hát eme nagyszerű és örömteli napon
az egész ország a régen várt királylány születését ünnepelte.
Jó Lipót király és hitvese
fogadta barátaik jókívánságait.
Ő királyi Fenségei,
Hubert király és Fülöp herceg!
A két uralkodó arról ábrándozott,
hogy egy napon egyesítik a két birodalmat.
Ma akarták kivánták bejelenteni, hogy Fülöpöt,
Hubert király fiát és örökösét
eljegyzik Lipót király újszülött leányával.
A királyfi elhozta ajándékát.
És mit sem sejtve nézte leendő menyasszonyát.
A nagyrabecsült, kegyelmes és méltóságos
három jótündér.
Flora úrnő,
Fauna úrnő,
és Fiona úrnő.
Aranyos kis csöppség.
- Fenségtek. - Fenségtek.
Ajándékunk a gyermeknek nem sok,
csak mindannyiunktól egy-egy.
Kis hercegnő, én a szépséget adományozom neked.
Szép lesz
Ő maga
Szép aranyhaj sátora
Ajka rózsa, tűzpiros
Víg orcája derűt
És jókedvet hoz
Kis hercegnő, én a zene örömét adom neked.
Szép lesz
A hangja, szép
Szép dal kíséri életét
A csillag zengi énekét
Pacsirta dalolja kíséretét
Kis hercegnő, én tenéked...
Ez Demona!
Mit akar itt?
Lám, milyen fényes társaság gyűlt össze, Lipót király.
Királyok, nemesek,
köznemesek és a...
De érdekes!
Még a csőcselék is.
Mélyen elszomorít, hogy engem nem hívtak meg.
Mert nem is akartak.
Nem is akartak...
Milyen kínos helyzet!
Én csak félreértésnek tulajdonítottam a dolgot.
Ez esetben úgy cselekszem, ahogy a legjobbnak vélem.
És nincs megsértve méltóságod?
Ugyan, dehogy, felség.
És hogy megmutassam, mennyire nem neheztelek,
én is megajándékozom a gyermeket.
Halljátok szavam, mindnyájan!
A kis hercegnő serdüljön szép, bájos hajadonná,
szeresse mindenki, aki ismeri.
Ámde,
mielőtt felvirrad 16. születésnapja,
megszúrja az ujját
egy rokka orsójával,
és meghal!
Jaj, ne!
Fogjátok el!
Vissza, ostobák!
Ne essen kétségbe Fenséged.
Fiona ajándéka még hátravan.
Ő megváltoztatahatja ezt a rettenetes átkot?
Sajnos, nem.
Demona ereje túlságosan nagy.
De segíthet.
De...
Tegyél ki magadért!
Gyürkőzz neki!
Kis hercegnő,
ha rajtad a rút átok fog,
és ujjad az orsóval megszúrod,
még van menekvés számodra,
ezt adom én ajándékba.
Jóvoltomból eljő, biza,
a baljós prófécia.
De halál helyett csak elalszol,
és felébredsz szerelmes csóktól.
Szép szerelmedtől
Aki mindent legyőz
De Lipót király
rettegve leánya életéért,
parancsba adta,
hogy a királyság valamennyi rokkáját
égessék el még aznap.
És így is tettek.
Oh, micsoda hiábavalóság!
Igyál egy csésze finom teát!
Majd csak lesz valahogy.
Egy máglya nem ijeszti el Demonát.
Persze, hogy nem. De akkor mi?
Esetleg győzzük meg.
- Győzzük meg? - Demonát?
- Nem lehet olyan gonosz! - De lehet!
Legszívesebben egy kövér, öreg, ugrándozó varanggyá változtatnám!
Drágám, nem szép ilyet mondani.
Azonkívül, nem is tudjuk.
Tudod, a mi varázslatunk úgy nem hat.
Csak jót, vidámságot és boldogságot varázsolunk.
Én is ettől lennék boldog.
De biztos van megoldás.
- Igen! - Igen?
Mi az, Flora?
Az a tervem...
Még a falnak is füle van.
Gyertek utánam!
- Virággá változtatom. - Demonát?
Nem, dehogy, a hercegnőt.
Jaj, de szép virág lenne.
Nem érted? Egy virág nem tudja megszúrni az ujját.
- Nincs neki. - Nincs hát.
Tökéletes biztonságban lesz.
Míg Demona fagyot nem küld rá.
Igen...
Oh, Istenem!
Mindig elpusztítja a legszebb virágaidat.
Igazatok van.
Gyanítja, hogy ilyesmire készülünk.
Gyanítja? Mindent tud.
Oh, dehogy, édesem.
Demona mit sem tud a szeretetről,
tud a kedvességről, a mások megsegítésének az öröméről.
Néha úgy vélem, nem lehet valami boldog.
Megvan!
Hát persze! Ez az egyetlen, amihez nem ért,
és nem tud felkészülni rá.
Most alaposan gondoljuk végig...
Lássuk csak, ott az elhagyott favágó-kunyhó.
Persze, a király, meg a királyné tiltakozni fog,
de elmagyarázzuk, hogy nincs más mód...
Mit mondunk?
Mesélünk a három asszonyról, akik felnevelnek egy talált gyermeket
az erdő mélyén.
Milyen kedves tőlük!
Kik ők?
Forduljatok meg!
Mi vagyunk azok?
Mármint mi volnánk?
Akik fölnevelik a kicsit?
Miért ne?
Oh, ez tetszik.
Igen, de mi etetnénk.
Fürdetnénk, öltöztetnénk, és álomba ringatnánk. De szeretném.
Képesek vagyunk rá?
Ha az emberek képesek, mi is.
És segít a varázslat is.
Csakugyan.
Nem, nem, semmi varázslat.
Elveszem a varázspálcákat.
És a szárnyaktól is szabaduljatok meg!
Éljünk halandókként ? 16 évig?
De nem értünk hozzá.
Soha semmit nem tettünk varázslat nélkül.
Demona ezért nem fog majd gyanút.
Ki fog mosni?
- És főzni? - Mi magunk.
- Én a kicsit gondozom. - Add ide!
Indulás! Beszéljük meg Őfelségeikkel!
Flora?
A király és a királyné nehéz
szívvel figyelték, amint legféltettebb kincsük,
egyetlen gyermekük
eltűnik az éjszakában.
Sok szomorú esztendő múlt el
Lipót király és népe fölött.
De ahogy közeledett a hercegnő 16. születésnapja,
az egész ország kezdett felvidulni.
Mindenki tudta, amíg Demona birodalmában,
a Rémhegységben
villámokat szór dühében,
az azt jelenti, hogy kegyetlen jóslata még nem vált be.
Hihetetlen!
Tizenhat esztendő telt el, és nyoma sincs.
Nem tűnhetett el nyomtalanul!
Biztosan mindenhol kerestétek?
Igen, igen, mindent tűvé tettünk.
Igen, igen.
Kerestétek a városban, az erdőben, a hegyekben?
Átkutattuk a hegyeket, az erdőket...
A házakat és...
És lássuk csak! A bölcsőket is.
A bölcsőket?
Úgy van.
Valamennyi bölcsőt.
Bölcsőt!
Hallottad ezt, hollócskám?
Ennyi éven át végig egy csecsemőt kerestek.
Bolondok!
Idióták! Ostobák!
Reménytelenek mind.
Szégyent hoznak a gonosz erőkre.
Jaj, hollócskám, te vagy az utolsó reményem.
Repülj körbe messze.
Keress egy tizenhat éves lányt,
akinek a haja arany, mint a Nap, az ajka pedig piros, mint a rózsa.
Eredj, és ne okozz csalódást!
Tizenhat hosszú éven át
titok maradt a hercegkisasszony holléte.
Közben az erdő mélyén a favágó-kunyhóban
a jótündérek a terveik szerint haladtak.
Emberként éltek, saját gyermekükként nevelték a kislányt,
akit Csipkerózsikának neveztek.
A lány 16. születésnapjára a jótündérek ünnepséggel készültek.
És különleges meglepetést szántak Csipkerózsikának.
Ehhez mit szóltok?
Én is ezt néztem ki.
Ebben gyönyörű lenne.
De azt hiszem, elkelne néhány változtatás.
Például egy selyemszalag.
Igen, ami a vállvonalát emeli ki.
- Legyen kék. - Nem, rózsaszín.
- De... - Kell néhány berakás is.
De hogy tudjuk őt távol tartani a háztól?
Majd kieszelem.
Miben mesterkedtek?
- Miben? - Miben?
Miben?
Nos, mi...
Szeretnénk, ha szednél egy kis epret!
- Ez az! Epret! - Epret?
- Sok epret! - De tegnap már szedtem.
De még kellene, drágám!
Sokkal több kell!
Igen.
- Nem kell sietned, kedvesem! - De ne menj messzire!
És ne állj szóba idegenekkel!
Isten áldjon!
- Isten áldjon! - Isten áldjon!
Isten veletek!
Vajon gyanút fogott?
Dehogy! Gyerünk!
Hogy meglepődik majd.
- Igazi szülinapi buli! - Igazi szülinapi tortával!
És egy olyan ruhával, ami díszére válik egy hercegnőnek.
Hozom a varázspálcákat.
Igen... A pálcákat?
Nem!
Csak semmi varázslet!
De majdnem letelt a 16 év.
Ne kockáztassunk!
De még sose sütöttem tortát.
Most se kell!
Majd én megsütöm azt a tortát!
- Te sütöd? - Mindig erre vágyott.
- És ez az utolsó alkalma. - Nos...
15 réteget készítek, kék és rózsaszín nefelejccsel díszítem.
Én varrom a ruhát.
De te nem tudsz varrni, ő meg sütni.
- Egyszerű. - Benne van a könyvben.
Állj ide! Te leszel a próbababa.
A varázserőnket kéne használni.
"Liszt, három csészével."
Csésze, csésze.
Egy, kettő, három.
Ez mire való?
A szoknya lent nyitott,
hogy kidughasd a lábad.
- Ez rózsaszín! - Mesés árnyalat, nem!
De én kéket akartam!
Drágám,
eldöntöttük, a rózsaszín jobban áll neki.
Te döntöttél úgy!
"Két tojás, óvatosan összehajtoghatni."
Hajtogatni? Na jó!
Megfulladok!
Szabdíts ki!
- Ez borzalmas! - Mert rajtad van, drágám!
"És most élesztő, egy kk."
"Kk?"
Egy kiskanállal!
Egy kiskanállal, na persze.
Hogy megnőtt ez a leány!
Mintha csak tegnap hoztuk volna ide!
Csak egy pici baba volt.
Fiona, mi baj, miért szipogsz?
Holnap hercegnő lesz,
és nekünk nem lesz többé Csipkerózsikánk.
- Jaj, Flora. - Ugyan már!
Tudtuk, hogy eljön ez a nap.
Igen, de miért ilyen hamar?
Tizenhat éven át a miénk volt.
Tizenhat csodálatos év.
Te jó ég! De ostobák vagyunk.
Siessünk, még visszér, mielőtt elkezdtük volna.
Hallod ezt, Ráró?
Csodálatos.
Ki ez?
Rajta, derítsük ki!
Gyerünk!
Egy külön vödör zabért?
Meg pár szál répáért?
Rajta!
Nincs répa.
Bár tudnám
Csak tudnám
Hogy miért kell a kismadaraknak
Egy másik
Ki hallja
Ha szólnak
A mámorító dallamok
Bár tudnám
Csak tudnám
Ha szívem így dalol
Meghallja e dalom
A másik
És vajon
Eljő-e szerelmesen
Hozzám
Istenem!
Miért bánnak még mindig gyerekként velem?
Ki?
Flora, Fauna meg Fiona néni.
Senkivel sem engednek ismerkedni.
De, képzeljétekt?
Túljártam az eszükön. Mégis találkoztam valakivel.
Kivel?
Egy herceggel.
Aki magas, jóképű,
és igazi mesebeli herceg.
Sétálgatunk, és beszélgetünk,
és mielőtt elbúcsúzunk,
átölel engem,
és akkor...
felébredek.
Csak álmodom róla.
De azt mondják, ha valamiről egynél többször álmodunk,
az valóra válik.
És én róla rengetegszer álmodom.
Tudod, Ráró,
az a hang különös volt.
Túl szép, hogy igazi legyen.
Talán egy titokzatos lény, egy erdei manó énekelt, vagy...
Hé, álljatok meg!
Nahát! Az álmombeli herceg.
Fenség.
Nem szabad idegenekkel beszélnem,
de mi már találkoztunk.
Hogy volt
Hogy rád leltem éltem hajnalán
Hol volt, hol nem,
Álmomban boldog voltam
Véled talán
De csak álom volt
Így nem lesz már nyugtom semmiképp
Hisz sejtem jól
Hogy élsz valahol
Hát jöjj és keress
És szívből szeress
Te álomkép
Hisz sejtem jól
Hogy élsz valahol
Hát jöjj és keress
És szívből szeress
Te álomkép
Szörnyen sajnálom! Nem akartalak megijeszteni.
Nem ijedtem meg.
Csak az a baj, hogy...
Idegen vagyok?
De hát nem emlékszel? Már találkoztunk.
- Igazán? - Hogyne. Magad mondtad.
Álmunkban találkoztunk.
Hol volt
Hol nem, rád leltem éltem hajnalán
Hol volt
Hol nem, álmomban boldog voltam
Véled talán
De csak álom volt
Így nem lesz már nyugtom semmiképp
Hiszen sejtem jól
Hogy élsz valahol
Hát jöjj és keress
És szívből szeress
Te álomkép
Ki vagy? Mi a neved?
A nevem.
Azt...
Nem, azt nem szabad...
- Ég veled. - De mikor láthatlak megint?
Soha!
Soha?
- Vagyis, talán egyszer. - Mikor? Holnap?
Nem! Ma este.
- Hol? - A völgybeli kunyhónál.
Megvan!
Mit szóltok hozzá?
Hogy mit?
Elég szokatlan torta.
Igen, persze, ha megsült, sokkal szilárdabb lesz.
Persze, drágám.
Mi a véleményed a ruháról?
Nos, igazán...
A könyvben nem egészen így nézett ki, ugye?
Továbbfejlesztettem. De rakhatnék rá még pár fodor...
- Mit gondolsz? - Szerintem is.
Te mit gondolsz, Fiona?
Azt, hogy eleget ostobáskodtunk.
És képzeljétek, Csipkerózsika mit szólna ehhez a felforduláshoz!
Megmondtam az elején.
Megyek is a varázspálcákért.
Azt hiszem, igaza van.
Megvan mind épségben.
Óvatosan, Fiona!
Gyorsan, csukjunk be ajtót!
Fauna, csukd be az ablakot!
Tömjünk el minden rést.
Nem árt az elővigyázatosság!
És most készítsd a tortát.
- Addig én... - Takarítsd ki a szobát, kedvesem!
És én megvarrom a ruhát.
Siessünk!
Dézsa, seprű, rongy ide!
Takaríts ki ízibe!
Pompás ruha készülj hát!
Ékesítsd a királylányt!
Tojás, liszt, tej...
Tegyétek azt, ahogy a könyvben van! Én fölteszem a gyertyákat.
Ne rózsaszínűt.
Kéket.
Fiona!
Rózsaszín legyen!
Kék legyen!
Rózsaszín!
Kék.
Nézd meg, mit tettél!
Hallgassátok!
- Csipkerózsika. - Visszajött.
Elég a bolondozásból!
Rózsaszínűre! Bújjunk el, gyorsan!
Kék!
Flora néni!
Te jó ég! Ki hagyta így felmosórongyot?
Állj meg, rongy!
Flora néni, Fauna néni, Fiona néni.
Hol vagytok?
- Meglepetés! Meglepetés! - Meglepetés! Meglepetés!
Boldog születésnapot!
Kedveseim!
Ez életem legboldogabb napja.
Minden olyan csodálatos! Alig várom, hogy megismerjétek.
- Kit? - Csipkerózsika.
Megismerkedtél egy idegennel?
Dehogy, ő nem az. Már régebben is találkoztunk.
- Igazán? - Hol?
Egyszer az álmomban.
Hol volt
Hol nem, rád leltem éltem hajnalán
Szerelmes.
- Oh, ne. - Ez szörnyű.
Miért? Már 16 éves vagyok.
Nem azért, kicsim.
- Téged már eljegyeztek. - Eljegyeztek?
A születésed napján.
Fülöp herceggel.
De ez lehetetlen. Hogy mehetnék hozzá egy herceghez,
- Hozzá egy... - Hercegnő illik.
És te az vagy.
Hajnal hercegnő.
Ma este visszaviszünk apádhoz, Lipót királyhoz.
De nem lehet. Ő ma este idejön.
Megígértem, hogy találkozom vele.
Sajnálom, gyermekem
de többé nem találkozhatsz ezzel a fiatalemberrel.
Oh, nem!
Ez nem lehet igaz!
Ne, ne!
És mi azt hittük, hogy örülni fog.
Még mindig semmi nyoma, Hubert.
Persze, hogy nincs.
Fél óra van naplementéig.
Fenséges ez a madár!
Gyere már!
Bátorság! Megvívtuk a csatát.
A lányod mindjárt itt van.
Sajnálom, Hubert, de 16 évi aggódás
- nem múlik el... - Csak volt!
Elmúlt!
Ma este koccintunk a jövőre.
Ezt az italt 16 éve erre tartogatom.
Igyunk a jövőre!
Igen, Hubert. A jövőre!
Fel, fel
- Fel - Szerencse fel
- A helyzetünk rózsás - Ez biztató jel
Két királyi gyermek még ma egybekel
Fel, fel
Fel
Kitűnő évjárat.
- És most az új otthonra? - Új otthon?
A gyerekeknek saját fészek kell, nem?
Ahol nevelhetik a kis ivadékokat, nem?
Igen, itt az ideje...
Az otthonukra!
- Hej - Hej
Egy jó kis hely
Egy fényűző királyi palota kell
Mit a kupába töltök Nem holmi ser
- Hej, hej - Hej, hej
Hej
A tervrajzot!
Nos, hogy tetszik?
Persze, még nincs teljesen kidolgozva.
Negyven hálószoba, ebédlő.
Ahogy az ifjú párnak dukál.
Úgy érted, hogy elkezdted építeni?
Felépittettem! Kész!
A mátkapár holnap beköltözhet.
Holnap? De Hubert, még meg sem esküdtek!
Ma este elintézzük!
- Az esküvőre! - Várj csak, Hubert.
Nem is láttam a lányom,
és rögön elvennéd tőlem?
- Megkaptátok Fülöpöt, ugye? - Igen, de...
Kell a sok unoka, nem?
- Igen, de... - Ne vesztegessük az időt!
Évekbe telik a dolog.
Az esküvőre!
Légy belátással, Hubert!
Hajnal semmit sem tud az egészről.
És?
Nos, rémület foghatja el.
Rémület?
Fülöptől megrémül?
Mi baj van az én Fülöpömmel?
Semmi, Hubert, én csak...
Miért, a lányodnak nem tetszik a fiam?
- Most... - Nem vagyok abban biztos,
hogy a fiam odavan a lányodért.
- Idesüss! - És nem biztos, hogy az unokáim
téged akarnak nagyapának.
Te, te oktalan,
nagyképű, hetvenkedő, öreg széltoló!
Oktalan, nagyképű, uram!
Figyelmeztetlek, Hubert! Ez háborút jelent.
Előre! A becsületért! A hazáért! A...
Mire jó ez az egész?
Semmire, Hubert. A világon semmire.
A gyerekek mindenképp egymásba szeretnek.
Pontosan. És ami az unokákat illeti,
És szólok a fafaragóknak, kezdjenek hozzá a bölcsőkhöz holnap.
Nagyszerű! Királyi méretű legyen!
Naná! A fafaragókra!
Őfensége, Fülöp herceg!
Fülöp?
Fülöp! Fülöp!
Siess, fiam, siess!
Öltözz át az alkalomhoz illően!
Így nem állhatsz a menyasszony elé.
De már találkoztunk, apám.
Igazán? Hol?
Az álom birodalmában.
Fülöp, hagyd abba!
Hagyd abba ezt, Fülöp! Tegyél le!
Miféle badarságot álmodtál?
Nem álom volt, apám. Tényleg találkoztunk.
Hajnal hercegnővel?
Jóságos ég, el kell mondanunk Lipótnak!
- Ez a leg... - Nem mondtam, hogy Hajnallal.
Dehogynem. Azt mondtad...
Azt mondtam, találkoztam azzal a lánnyal, akit feleségül veszek.
Nem tudom, ki volt. Azt hiszem, egy parasztlány.
Egy parasztlány?
Feleségül akarsz venni egy... Miért, Fülöp?
Te tréfálsz.
Ugye?
Nem! Ezt nem teheted velem!
Lemondasz a trónról, a királyságról,
egy senkiért?
A kutyafáját, ezt nem tűrhetem!
Te egy herceg vagy, és egy hercegnőt veszel el!
Ugyan, apám, nem haladsz a korral.
Ez már a XIV. század. Manapság...
Manapság is én vagyok a király,
és megparancsolom, hogy térj észre!
- És vegyem el, akit szeretek. - Úgy van!
- Ég veled, apám! - Ég veled, apám!
Vedd el, akit... Nem, nem!
Nem, Fülöp, állj meg! Gyere vissza!
Fülöp!
Hogy fogok elmondani Lipótnak?
Gyertek!
Jól van. Kicsikém, erre!
Told rá a reteszt, Fiona!
Fauna, húzd el a függönyt!
És most, kedvesem, ülj le ide!
Még egy utolsó ajándékod van.
A királyság jelképe.
A koronát méltóan viselned
jogod és kötelességed.
Jaj, drágám...
Gyertek!
Hagyjuk magára egy kicsit !
A fiú miatt sír.
Mit tegyünk?
Nem értem, miért kell egy idős herceghez mennie.
Ezt nem mi döntjük el.
Beszélnünk kellene arról a fiúról Lipót királynak!
Miért ne?
Halljátok? Demona! Csipkerózsika!
Miért hagytuk egyedül?
- Csipkerózsika! - Csipkerózsika!
Így.
- Csipkerózsika! - Csipkerózsika!
- Csipkerózsika, hol vagy? - Csipkerózsika!
- Csipkerózsika!
Csipkerózsika!
- Csipkerózsika! - Csipkerózsika!
- Ne nyúlj semmihez!
Érintsd meg az orsót!
Érintsd meg, azt mondtam!
Szegény, együgyű ostobák,
azt hittétek, legyőzhettek engem!
Engem! Minden gonoszok fejedelmét!
Itt van a drágalátos hercegnőtök.
- Csipkerózsika. - Oh, Csipkerózsika.
Sose bocsátom meg magamnak.
Mindannyian hibásak vagyunk.
Lipót egy...
Fontos dolgot kell közölnöm.
Ne most, Hubert!
De Fülöpről van szó!
Fülöpről? Igen, persze, Fülöp.
Hol az a fiú?
Ezt akarom megmagyarázni.
- Azonnal küldd ide! - De...
A nap lement!
Készüljetek fel a hercegnő fogadására!
Szegény király, meg királyné.
Megszakad a szívük, ha megtudják.
- Nem fogják megtudni. - Nem? De...
Aludni fognak, amíg Csipkerózsika fel nem ébred.
Gyerünk!
Szunnyadj, álmodj hát
Álmos, szőke
Szép leány
Ajka rózsa
Tűzpiros
Álmodban szerelmedről
Álmodozz
Majd felébreszt egyszer
Ha eljön
Rejts el mindent, mi gyönyörű
Álmaid bokra alá
S szerelme legelső csókja
Majd felébreszti
Csipkerózsát
Majd felébreszt egyszer
Ha eljön
Most még
Aludj szépen
Rózsám
Most beszéltem Fülöppel.
Beleszeretett valami parasztlányba.
Egy parasztlányba?
Igen?
Egy parasztlányba?
Ki ő? Hol találkozott vele?
Csak megismerkedett vele...
Hol?
Hol volt, hol nem, álmában.
Hol volt...
Csipkerózsika! Fülöp herceg!
Gyorsan! Vissza kell mennünk a kunyhóhoz
Kerülj beljebb!
Nahát!
Ez aztán a kellemes meglepetés!
Parasztnak állítottam csapdát,
és herceget fogtam.
El vele!
De óvatosan! Óvatosan!
Terveim vannak királyi vendégünkkel.
- Demona! - Demona!
Elvitte Fülöp herceget!
A Rémhegységbe.
De mi nem mehetünk oda!
De igen és mennünk kell!
Milyen kár, hogy Fülöp herceg nem lehet itt,
hogy velünk ünnepeljen.
Gyere!
Lemegyünk a börtönbe, hogy felvidítsuk.
Ugyan már, Fülöp herceg!
Miért búsulsz?
Csodás jövő áll előtted.
Egy elszánt hőse vagy
egy pompás tündérmesének.
Ime, Lipót király kastélya.
És amott, a legfelső toronyban
álmodik igaz szerelméről
Hajnal hercegnő.
De a sors szeszélyes kegye folytán,
ő az a parasztlány,
ki tegnap nyerte el nemes hercegi szived.
Csodaszép, csakugyan.
Napfény csillog hajában.
Ajka piros, mint a rózsa.
És álma mintha örök volna.
Az évek telnek-múlnak.
De a hű szívnek akár egy nap, csak annyi száz esztendő.
Megnyílik a tömlöc rácsa,
és elindulhat végre ő.
Nemes ménjén léptet legott,
a dicső és daliás hős.
Hogy elcsattanjon
az első csók.
És a szerelem mindent legyőz.
Hé, te...
Gyere, hollócskám!
Jöjj, hagyjuk magára hercegünket vidám gondolataival.
Örvendetes nap!
Tizenhat év után ez az első alkalom,
hogy végre kialhatom magam.
Nincs időnk elmagyarázni.
Várj, Fülöp herceg!
Az igaz szerelem útjának számtalan veszély állja útját,
és minddel egyedül kell megküzdened.
Legyen tiéd hát ez az erény varázslatos pajzsa,
és az igazság erős kardja!
Ezek a becsületesség fegyverei, és legyőzik a rosszat.
Gyerünk! Igyekeznünk kell!
Fülöp! Vigyázz!
Csöndet!
Mondd meg az ostobáknak... Ne!
Ne!
Vigyázz, Fülöp!
Siess, Fülöp!
Tüskeerdő legyen sírja!
Az égen át ködfelhő sodorja!
Hallgass szavamra, tüskebozót!
Lipót kastélyát körbefond!
Nem! Ezt nem hagyom!
Velem kell megküzdened, herceg!
És a Pokol valamennyi hatalmával!
Fel! Erre!
Igazság-kard, szállj, mint a szó.
Haljon a rossz és éljen a jó!
Bocsáss meg, Hubert, a bor!
Mondtál valamit?
Oh, igen.
Nos, végtére is, Lipót, ez a XIV. század.
Igen. Ezt már mondtad.
Nos, hogy szót szóba ne öltsek.
A fiam, Fülöp, feleségül kívánja venni...
Ez Hajnal! Itt van!
És Fülöp!
És mit jelent ez?
Én nem...
De...
Nem értem.
Fauna, mi a baj?
Szeretem a boldog befejezést.
Igen, én is.
Kék?
Rózsaszín!
Hol volt
Hol nem, rád leltem
Éltem hajnalán
Kék!
Hol volt
Hol nem, álmomban boldog voltam
Véled talán
De csak álom volt
Így nem lesz már nyugtom semmiképp
Hiszen sejtem jól
Hogy élsz valahol
Hát jöjj és keress
És szívből szeress
Te
Álomkép
Vége