ŠÍPKOVÁ RUŽENKA
Kde bolo, tam bolo...
žil raz dávno jeden kráľ a jeho dobrá kráľovná.
Dlho túžili po dieťatku...
až jedného dňa bola ich prosba bola vyslyšaná.
Narodila sa im dcérka a dali jej meno Auróra.
♪Sladká Auróra!
Áno, pomenovali ju podľa úsvitu...
lebo ich životy napĺňala svetlom.
V celom kráľovstve sa konali veľké oslavy.
Oslavovali všetci, majetní aj nemajetní...
aby si uctili malú princeznú.
A tento príbeh sa začína práve v tento radostný deň.
♪V ten šťastný deň! ♪V ten šťastný deň!
♪Prinášame našej princeznej ♪dary a blahopriania.
♪Budeme jej verní, ♪volajme jej na slávu.
♪Sláva princeznej Auróre!
♪Sláva kráľovi! ♪Sláva kráľovnej!
♪Sláva princeznej Auróre!
♪Zdravie princeznej! ♪Bohatstvo princeznej!
♪Dlhý život princeznej Auróre!
♪Zdravie princeznej! ♪Bohatstvo princeznej!
♪Dlhý život princeznej Auróre!
♪Sláva kráľovi! ♪Sláva kráľovnej!
♪Dlhý život princeznej Auróre!
A tak v tento deň...
celé kráľovstvo oslavovalo vytúžený prírastok do kráľovskej rodiny.
Kráľ Štefan a jeho kráľovná navyše vítali svojho starého priateľa.
Vaše výsosti...
kráľ Hubert...
a princ Filip!
Títo dvaja vládcovia tajne dúfali, že jedného dňa budú ich ríše spojené.
A konečne mohli oznámiť, že Filip, syn a dedič kráľa Huberta...
sa v ten deň zasnúbi s dcérou kráľa Štefana.
Priniesol jej aj dar a pozrel sa na svoju budúcu nevestu.
Ich ctené a velebené veličenstvá...
tri dobré sudičky.
Sudička Flóra...
sudička Fauna...
a sudička Klíma.
Malé zlatíčko!
Vaše výsosti.
Každá z nás môže dieťaťu požehnať jediným darom.
Nie viac, nie menej.
Princeznička, môj dar bude dar krásy.
♪Dar nezvyčajnej krásy...
♪lesk slnečného svetla ♪vo vlasoch...
♪pery, čo zahanbia ♪aj tú najčervenšiu ružu.
♪Bude kráčať jarou, ♪kamkoľvek pôjde.
Princeznička, môj dar bude dar piesne.
♪Jeden dar, dar piesne...
♪melódia nech celým ♪jej životom znie...
♪Slávik bude jej trubadúrom...
♪serenády bude spievať ♪nad zámockým múrom.
Sladká princezná, môj dar bude...
To je sudička Nenávisť.
Čo tu chce?
Aké pôsobivé zhromaždenie, kráľ Štefan.
Výsosť, šľachta...
statkári a...
trochu nezvyčajné...
dokonca aj spodina.
Dotklo sa ma, že ste ma nepozvali.
Nie si tu vítaná.
Aká trápna situácia.
Dúfala som, že to bol len nešťastný omyl.
Nuž, keď je to takto, radšej sa poberiem.
Nikto vás neobviňuje, excelencia.
Nevravte, Vaša výsosť.
Aby ste videli, že nemám zlé úmysly...
tiež by som mala niečo popriať tomuto dieťaťu.
Počúvajte dobre!
Princezná bude rásť do krásy a pôvabu...
milovaná všetkými, čo ju poznajú.
Ale...
skôr ako zapadne slnko v deň jej šestnástych narodenín...
pichne sa na vretene do prsta...
a zomrie.
Nie!
-Chyťte tú príšeru! -Stojte, blázni!
Nezúfajte, Vaša výsosť, Klíma jej ešte stále nevinšovala.
Môže potom odvrátiť tú strašnú kliatbu?
Nie, pane.
Moc Nenávisti je silnejšia.
Ale môže pomôcť.
-Ale... -Snaž sa, ako vieš, drahá.
Drahá princezná...
ak sa podľa tej ohavnej strigy...
máš pichnúť ihlou do prsta...
stále tu je ešte nádej.
Nezomrieš, len zaspíš tvrdým spánkom...
a len bozk z čistej lásky túto kliatbu zruší.
♪Pravá láska dokáže všetko.
Ale kráľ Štefan sa stále obával o život svojej dcéry a rozkázal...
že každý kolovrat v krajine musí byť ešte v ten deň spálený.
A tak aj bolo.
Hlúposť.
Poď si dať šálku čaju, drahá.
Som si istá, že to dobre dopadne.
Nenávisť nezastaví ani oheň.
Samozrejme. Ale čo ju zastaví?
Možno by sme sa s ňou mali porozprávať.
S Nenávisťou?
-Nemôže byť až taká zlá. -Ale áno, môže.
Premenila by som ju na starú tučnú ropuchu!
Ale drahá, to od teba nie je veľmi pekné.
Navyše tak čarovať nedokážeme.
Môžeme konať len dobro. Pre radosť a šťastie.
Mňa by to potešilo.
Musí byť nejaký spôsob.
-A aj je! -Je?
-Aký, Flóra? -Premením...
Aj steny majú uši.
Poďte.
-Premením ju na kvetinu. -Nenávisť?
Nie, princeznú.
Bola by ozaj krásna kvetina.
Nerozumiete? Kvetina sa nemôže pichnúť do prsta.
-Žiadny nemá. -Áno.
Bude úplne v bezpečí.
Kým Nenávisť nepošle mráz.
Áno.
Preboha.
Vždy ti ničí tvoje najkrajšie kvety.
Máš pravdu. Bude očakávať, že niečo také urobíme.
A čo nebude očakávať? Ona vie všetko.
Nie, nevie.
Nenávisť nevie nič o láske...
dobrote, radosti z pomoci druhým.
Vieš, niekedy mám pocit, že nie je vôbec šťastná.
To je ono!
Iste. To je jediná vec, ktorú nepozná a nebude očakávať.
Musíme to dôkladne naplánovať.
Mohla by to byť opustená horáreň hlboko v lese.
Samozrejme, že kráľ bude namietať...
ale až mu vysvetlíme, že je to jediný spôsob...
Čo mu chceš vysvetliť?
Tri dobré starenky vychovávajúce nájdené dieťa hlboko v lese.
-To bude od nich pekné. -Kto to bude?
Otočte sa.
Veď to sme my.
Budeme nimi my?
-Budeme sa starať o dieťa? -Prečo nie?
Mne by sa to páčilo.
Áno, ale to by sme ho museli kŕmiť.
A umývať, obliekať, uspávať. To by sa mi páčilo.
Myslíš, že to zvládneme?
Keď to zvládnu ľudia, tak to zvládneme ak my.
-A pomôžeme si čarami. -Áno.
Nie, nie, nie! Žiadne čary.
Čarovné paličky beriem preč.
A zbavíme sa aj krídel.
Budeme žiť ako smrteľníci? 16 rokov?
Áno.
Ale my nič nevieme.
Nikdy sme nerobili nič bez čarov.
Práve preto nás Nenávisť nebude podozrievať.
Kto bude variť a prať?
Pustíme sa do toho spolu.
-Ja sa budem starať o dieťa. -Daj to sem!
Poďte, musíme to hneď povedať Ich veličenstvám.
-Flóra! -Flóra!
A tak kráľ a kráľovná s ťažkým srdcom sledovali...
ako ich najcennejší dar, ich jediné dieťa...
mizne v tme noci.
Kráľ Štefan a jeho ľud prežili mnoho smutných a osamelých rokov.
No ako sa blížili princeznine šestnáste narodeniny...
kráľovstvo sa pomaly začalo radovať, keďže všetci vedeli...
že nad územím Nenávisti, nad Zakázanými horami...
sršali blesky jej hnevu a rozčarovania...
lebo sa ešte nenaplnilo jej proroctvo.
Neuveriteľné!
16 rokov uplynulo, a po nej ani stopy!
Predsa sa nemohla vypariť.
Ste si istí, že ste hľadali všade?
Áno... všade. My všetci.
A čo mesto, čo lesy, hory?
Áno, prehľadali sme hory, lesy...
domy a...
moment... aj kolísky.
Kolísky?
Áno, áno... každú kolísku.
Kolísku?!
Počul si to, miláčik?
Celé tie roky hľadali dieťa.
Blázni!
Idioti!
Imbecili!
Sú celkom nanič.
Aká potupa diabolskej sily.
Miláčik, ty si moja posledná nádej.
Leť v šíru diaľ.
Hľadaj asi 16-ročné dievča...
s vlasmi ako zlato a perami ako ruža.
Leť a nesklam ma.
Dlhých 16 rokov bolo záhadou, kde princezná vlastne je.
Ona zatiaľ bola hlboko v lese v chalúpke.
Sudičkám plán vyšiel.
Žili ako smrteľníčky a o dieťa sa starali ako o vlastné.
Volali ju Šípková Ruženka.
Na deň jej 16. narodenín...
sudičky naplánovali oslavu s veľmi zvláštnym prekvapením.
-A čo tieto? -Ja som vybrala tieto.
Bude v nich vyzerať nádherne.
Asi bude treba pár úprav.
-Nezabudni na peknú stuhu. -A uprav rukávy.
-Budú modré. -Nie, drahá, ružové.
-Ale... -A trochu ich nariasime.
Dobre, ale ako ju dostaneme z domu?
Niečo vymyslím.
Čo tu plánujete, zlatíčka?
-Plánujeme? -Plánujeme?
My...
Chceme, aby si šla nazbierať nejaké lesné plody.
-Áno. -Lesné plody?
-Veľa lesných plodov. -Ale veď som ich zbierala včera.
-Potrebujeme ich viac, drahá. -Oveľa viac.
Áno.
-A neponáhľaj sa späť. -Ale nechoď ďaleko.
-A nehovor s cudzincami. -Tak ahoj, drahá.
Ahoj.
Ktovie, či niečo tuší.
Samozrejme, že nie. Poďte.
Bude prekvapená.
-Ozajstná oslava narodenín. -S tortou.
A šatami, na aké môže byť hrdá aj princezná.
-Prinesiem paličky. -Áno...
Nie!
-Nie? -Žiadne čary!
Ale 16 rokov už pomaly uplynulo.
-Nebudeme riskovať. -Ale ja som nikdy tortu nepiekla.
-Ani nebudeš musieť. -Upečiem ju ja.
Ty?!
Vždy to chcela skúsiť a toto je jej posledná šanca.
Bude mať 15 poschodí.
A ja ušijem šaty.
Ale veď nevieš šiť a ona nikdy nevarila.
-Je to jednoduché. -Stačí postupovať podľa návodu.
Poď. Budeš figurína.
Stále si myslím, že by sme mali použiť čary.
Múka. Tri hrnčeky.
Hrnčeky, hrnčeky, hrnčeky...
Jeden, druhý...
-tretí. -Toto je načo?
Musia mať naspodku otvor na nohy.
-Sú ružové. -Pekný odtieň, nie?
-Ale ja som ich chcela modré. -Nie, drahá.
Rozhodli sme sa, že ružová bude jej farba.
Ty si sa rozhodla.
Dve vajíčka. Jemne pridať.
Pridať?
Nemôžem dýchať.
Dostaň ma z nich.
-Vyzerajú hrozne. -Lebo ich máš ty.
Teraz kvasnice. Jednu ČL. ČL?
Jednu čajovú lyžičku.
Čajovú lyžičku. Isteže.
Úžasné, ako to dieťa narástlo.
Mám pocit, akoby sme ju sem priviedli včera.
Ako malé bábo.
-Čo je? -Čo sa robí, drahá?
Po dnešku bude princeznou a my prídeme o Šípkovú Ruženku.
-Flóra! -Vedeli sme, že to raz príde.
Ale prečo to prišlo tak skoro?
Veď sme ju mali 16 rokov.
16 prekrásnych rokov.
Dobrý bože. Sme ako sliepky.
Musíme sa dať do roboty, lebo sa vráti skôr ako vôbec začneme.
Počul si to, Samson?
Nádhera.
Čo je to?
Poďme to zistiť.
No tak.
Čo ak ti dám viac ovsa a zopár mrkiev?
Poď, chlapče!
Mrkvy nebudú.
♪Ktovie, prečo každý vtáčik má komu...
♪spievať svoju krásnu...
♪veselú pesničku.
♪Ktovie...
♪ktovie...
♪či keď moje srdce ♪spievať bude...
♪moja pieseň niekoho si nájde...
♪kto vyhľadá ma...
♪a vráti mi ♪moju pieseň lásky.
Prečo sa ku mne stále správajú ako k dieťaťu?
Kto?
Tety Fauna, Flóra a Klíma.
Nechcú, aby som sa s kýmkoľvek stretla.
Ale viete čo?
Obabrala som ich. Niekoho som stretla.
Koho?
Koho? Koho?
Princa.
Je vysoký, šarmantný...
a romantický.
Prechádzali sme sa spolu, rozprávali sa a predtým...
ako sme sa rozlúčili...
vzal ma do náručia...
a potom...
som sa zobudila.
Áno, to len v mojich snoch.
No hovorí sa, že ak sa niečo sníva viac než raz, naozaj sa to stane.
A ja som ho videla toľkokrát.
Vieš, Samson...
na tom hlase bolo niečo divné.
Bol príliš krásny na to, aby bol skutočný.
Možno to bolo nejaké záhadné stvorenie. Lesná víla alebo...
Stojte!
Veď to je môj vysnený princ!
Vaše veličenstvo!
Viete, nemám hovoriť s cudzími...
ale my sme sa už stretli.
♪Poznám vás...
♪kráčala som ♪s vami mojím snom.
♪Iskru v očiach vašich ♪vtedy spoznala som.
♪Viem...
♪že vízie sú zriedkavé...
♪ale ja ťa poznám...
♪viem, čo nasledovať bude.
♪Hneď sa do mňa zamiluješ...
♪tak ako to bolo v mojom sne.
Je mi to hrozne ľúto, nechcel som ťa vyľakať.
To nič.
-Ja len, že si... -Cudzinec?
Vari sa nepamätáš? Už sme sa stretli.
-Naozaj? -Iste. Sama si povedala...
že raz vo sne.
♪Poznám ťa...
♪kráčal som ♪s tebou tvojím snom.
♪Iskru v očiach tvojich ♪vtedy spoznal som.
♪Viem...
♪že vízie sú zriedkavé...
♪ale ja ťa poznám...
♪viem, čo nasledovať bude.
♪Hneď sa do mňa zamiluješ...
♪tak ako to bolo v našom sne.
Kto si? Ako sa voláš?
Volám sa...
Ja... Som...
Nie, nemôžem ti to.
-Zbohom. -Ale kedy ťa zas uvidím?
-Nikdy! Nikdy! -Nikdy?
-Nuž, možno jedného dňa. -Kedy? Zajtra?
Nie. Dnes večer!
-Kde? -V chalúpke v údolí.
Tak čo poviete?
Je to veľmi nezvyčajná torta, nie?
Iste. Stuhne, keď ju upečieme.
Samozrejme, drahá. A čo povieš na šaty?
Nie sú celkom také, aké boli v knihe, nie?
Vylepšila som ich. Ale mohli by sme pridať zopár vlniek...
-čo povieš? -Súhlasím, a čo ty, Klíma?
Myslím, že tých nezmyslov bolo dosť.
Myslite na to, čo povie Ruženka na tento neporiadok.
Stále myslím, že som mala pravdu.
Idem po čarovné prútiky.
Asi má pravdu.
Tu sú! Ako nové!
Opatrne, Klíma!
Rýchlo! Zamkni dvere.
Fauna, ty zavri okná.
A zakryte každú škárku.
Nemôžeme ani trošku riskovať.
A teraz urob tortu.
-Ja zatiaľ... -Poupratuješ izbu.
A ja vyčarujem šaty.
Rýchlo.
Tak poďte, vedro, mop a metla.
Flóra vraví: Upratať izbu.
A teraz vyčarím krásne šaty...
ktoré sa budú hodiť krásnej princeznej.
Vajíčka, múka, mlieko.
Upečte sa tak, ako sa to píše v knihe. Ja dám navrch sviečky.
Nie! Nie ružové! Nech sú modré.
Klíma! Nech sú ružové!
Nech sú modré!
Ružové!
Modré!
Pozri, čo si urobila!
Počúvajte.
To je Ruženka!
Už je späť! Dosť bolo bláznovstiev.
Nech sú ružové! A teraz sa rýchlo schovajme.
Modré!
Teta Flóra...
Dobrý bože! Kto tam nechal ten mop?
Prestaň!
Tety Flóra, Fauna a Klíma?
Kde ste?
-Prekvapenie! -Všetko najlepšie!
Drahé tety! Toto je najšťastnejší deň môjho života.
Všetko je také úžasné. Len počkajte, až ho spoznáte.
-Ho? -Ruženka!
Stretla si nejakého cudzinca?
Cudzinca nie. Už sme sa stretli.
-Naozaj? -Kde?
Raz vo sne!
♪Poznám ťa...
♪kráčala som ♪s tebou mojím snom.
Je zamilovaná.
-Nie! -To je strašné.
Prečo? Veď už mám 16.
O to nejde, drahá.
-Ty si už zasnúbená. -Zasnúbená?
-Odo dňa, keď si sa narodila. -S princom Filipom.
To určite. Vydať sa za princa?
-Musela by som byť... -Princezná.
-A to aj si. -Princezná Auróra.
Dnes ťa vezmeme späť k tvojmu otcovi, kráľovi Štefanovi.
Ale... ja nemôžem. On sem večer príde.
-Sľúbila som, že sa stretneme. -Je mi ľúto...
ale už nikdy ho nesmieš vidieť.
Nie! Nemôžem tomu uveriť.
Nie!
A to sme si mysleli, že bude šťastná.
Stále nič, Hubert.
Iste.
Do západu slnka zostáva ešte polhodinka.
Chutný vtáčik.
Upokoj sa. Je po boji, už akoby tu bola.
Prepáč, Hubert.
16 rokov strachovania sa a nevedomosti.
Minulosť, všetko je minulosť.
Dnes si pripijeme na budúcnosť niečím...
čo som schovával celých 16 rokov.
Nech sa páči. Na budúcnosť.
Správne, Hubert. Na budúcnosť.
-Čin-čin. -Čin...
♪Prípitok na dnešnú noc.
♪-Výhľad je ružový. ♪-Budúcnosť prinesie moc.
♪Naše deti sa vezmú ♪a naše kráľovstvá sa spoja.
Čin-čin!
Vynikajúci ročník.
-A teraz na nový domov. -Čože?
Deti potrebujú svoje hniezdočko.
Miesto, kde budú vychovávať potomstvo.
-Očakávam, že onedlho... -Samozrejme, na domov.
-Čin. -Čin.
♪Na domov si pripime.
♪Na väčší, ♪než ktorýkoľvek palác v Ríme.
Dovoľ mi naplniť ti pohár. Ten posledný bol samá pena.
Čin-čin!
Plány!
Tak čo povieš?
Nič drahé.
40 spální, jedáleň, a chatka na medové týždne.
Chceš povedať, že ho už staviaš?
Je postavený. Hotový! Hrdličky sa môžu zajtra sťahovať.
Zajtra? Ale veď ešte nie sú zosobášení.
To zariadime večer.
-Na svadbu. -Počkaj, Hubert.
Ešte som svoju dcéru nevidel, a hneď mi ju chceš vziať?
-Dostaneš môjho Filipa, nie? -Ale...
-Chceme vidieť svoje vnúčence, nie? -Iste, ale...
Potom nestrácajme čas. Roky nám pribúdajú.
Na svadbu!
Maj rozum, Hubert.
Veď Auróra vôbec nič netuší.
No a?!
Môže to pre ňu byť šok!
Šok?
Môj Filip, a šok? Čo sa ti na mojom Filipovi nepáči?
Nič, Hubert. Len som chcel...
Tvojej dcére sa nepáči môj syn?
Nie som si istý, či sa tvoja dcéra páči môjmu synovi.
No vidíš.
Ani či ťa moje vnúčatá chcú za dedka.
Ty nerozvážny...
okázalý, roztržitý, starý táraj!
Nerozvážny, okázalý! Do strehu, pane!
Varujem ťa, Hubert. To znamená vojnu.
Vpred! Za česť. Za krajinu! Za...
O čom toto všetko je?
O ničom, Hubert, skutočne o ničom.
Naše deti sa do seba zamilujú.
Presne! Ešte k tým vnúčatám.
Prikážem rezbárom, aby začali pracovať na kolíske.
Skvelé! Na kráľovskej, pravda.
Isteže. Na rezbársky cech!
Jeho veličenstvo, princ Filip.
Filip!
Rýchlo, chlapče. Prezleč sa do niečoho vhodnejšieho.
Nemôžeš sa stretnúť s nevestou takto.
-Ale ja som ju už stretol. -Naozaj? A kde?
Raz vo sne.
Filip, prestaň. Daj ma dolu!
Čo je to za nezmysel, ten sen?
Nebol to sen, otec, skutočne som ju stretol.
Auróru? Musíme to povedať Štefanovi.
Nepovedal som, že to bola Auróra.
Áno, vravel si...
Vravel som, že som stretol dievča...
ktoré si vezmem. Je to asi poddaná.
Poddaná?
Ty si chceš vziať...
Žartuješ.
Nie?
To mi nemôžeš urobiť.
Vzdať sa kráľovstva, trónu kvôli dákej nule.
To nedopustím!
Si princ a vezmeš si princeznú.
Otec, kde žiješ? Je 14. storočie. Dnes...
Dnes som kráľom ja a prikazujem ti...
-Aby som si vzal dievča, ktoré ľúbim. -Presne!
-Zbohom, otec! -Zbohom, otec?
Vziať si dievča, ktoré...
Nie, Filip! Stoj! Vráť sa!
Ako to len poviem Štefanovi?
Poďte.
Tak. Tuto, drahá.
Daj na dvere závoru, Klíma.
Fauna, zatiahni závesy.
A teraz si pekne sadni.
Dáme ti posledný dar, dieťa...
symbol kráľovského rodu.
Koruna pre krásu a pôvab...
ako kráľovské právo a povinnosť.
Ale, drahá...
Poďte.
Doprajme jej trošku súkromia.
To kvôli tomu chlapcovi, ktorého stretla.
Čo urobíme?
Prečo si musí vziať nejakého starého princa?
O tom my nerozhodujeme, drahá.
Mali by sme povedať o tom chlapcovi kráľovi.
-Prečo nie. -Počúvajte!
-Nenávisť! -Ruženka!
-Prečo sme ju nechali osamote? -Ruženka, nie...
-Takto. -Ruženka!
Ruženka, kde si?!
Ruženka!
-Ruženka! -Ničoho sa nedotýkaj!
Dotkni sa vretena.
Hovorím: dotkni sa ho!
Úbohé hlupane.
Ako ste si mohli myslieť, že mi prekazíte plány?
Mne, vládkyni všetkého zla!
Tu máte svoju drahocennú princeznú!
Ruženka!
Toto si nikdy neodpustím.
Všetky sme na vine.
Štefan, musím ti povedať niečo dôležité.
Teraz nie.
Ide o Filipa.
O Filipa? No iste. Kde je?
Presne to sa ti snažím povedať.
-Okamžite poň pošli. -Ale!
Slnko zapadlo!
Pripravte sa na privítanie svojej princeznej!
Úbohí kráľ Štefan a jeho kráľovná.
Tá správa im zlomí srdce.
-Nedozvedia sa to. -Nie?
Všetkých ich uspíme.
Dovtedy, kým sa Ruženka nezobudí.
Poďte!
♪Spiaca kráľovská kráska...
♪lesk slnka jej vlasy láska.
♪Pery červenšie ako ruža...
♪sníva o pravej láske svojho muža.
♪Jedného dňa príde...
♪cválajúc na koni asi...
♪nežne ťa zobudí ♪bozkom z pravej lásky.
♪Ale do tých čias, Ruženka...
♪spi tuhým spánkom.
Práve som hovoril s Filipom.
Zdá sa, že sa zamiloval do dákeho poddanského dievčaťa.
Do poddanského dievčaťa?
Áno!
Kto je to dievča? Kde ju stretol?
-Do dákej poddanej, čo stretol... -Kde?
Raz vo sne.
Raz vo sne?
Ruženka! Princ Filip!
Musíme sa vrátiť do chalúpky!
Vstúpte.
To je ale milé prekvapenie.
Pascu som pripravila pre poddané, a chytím princa!
Odveďte ho.
Ale jemne, miláčikovia, opatrne.
Mám s naším kráľovským hosťom plány.
Nenávisť!
Má princa Filipa!
Na Zakázanej hore!
Ale my tam ísť nemôžeme.
Môžeme a musíme!
Aká smola, že tu nemôže byť princ Filip...
aby si užil oslavu.
Poď, musíme ho ísť do temnice rozveseliť.
Ale, princ Filip, prečo ten smútok?
Máš pred sebou skvelú budúcnosť.
Si hrdinom skutočne čarovnej rozprávky.
Hľa! Tam v diali v najvyššej veži hradu kráľa Štefana...
sníva o svojej pravej láske princezná Auróra.
To je ale pôvabný vrtoch osudu.
Veď je to tá poddanská dievčina...
čo si získala srdce nášho šľachetného princa.
Spiaca kráľovská kráska...
lesk slnka jej vlasy láska.
Pery červenšie ako ruža...
v nekonečnom sne nájde svojho muža.
Roky budú plynúť...
ale čo je to 100 rokov pre nezlomné srdce?
Brány temnice sa otvoria a náš princ si bude môcť ísť.
Pocvála na svojom ušľachtilom žrebcovi hrdinsky vystretý...
aby prebudil svoju milovanú prvým bozkom...
a dokázal, že pravú lásku nemožno poraziť.
Ty jedna...
Poď, miláčik.
Nechajme princa s jeho veselými myšlienkami.
Toto je ten najradostnejší deň.
Prvý raz za 16 rokov môžem pokojne spať.
Nemáme čas na vysvetľovanie!
Počkaj, princ Filip!
Cesta k pravej láske môže byť zahataná mnohými nebezpečiami...
ktoré budeš musieť sám zdolať.
Tak sa vyzbroj týmto čarovným štítom chrabrosti...
a týmto mocným mečom pravdy.
Tieto zbrane spravodlivosti zvíťazia nad zlom.
A teraz poďme.
Filip, pozor!
Ticho!
Povedz tým bláznom, aby...
Nie.
Pozor, Filip!
Pridaj!
Les tŕňov mu bude hrobom!
Znesie sa z nebies v hmle záhuby!
Teraz naplň prekliatie a slúž mi verne!
Okolo Štefanovho hradu rozosej moju kliatbu!
Nie! To nedopustím!
Teraz budeš mať do činenia so mnou a so všetkými pekelnými silami!
Hore! Tadiaľto!
Meč pravdy, leť rýchlo a zaisti...
aby dobro nad zlom zvíťazilo.
Prepáč, Hubert. To asi to víno.
Čo si to hovoril?
Ja?
Ach, áno.
Veď vieš, Štefan... toto je 14. storočie.
Áno, to si vravel pred chvíľou.
Prejdime rovno k veci.
Môj syn Filip vraví, že sa ožení s...
To je Auróra!
Vrátila sa!
A... a to je Filip!
Čo to má znamenať, chlapče?
Ja tomu...
Ja tomu nerozumiem.
Fauna. Čo je, drahá?
Proste zbožňujem šťastné konce.
Áno, aj ja.
Modré?
Ružové!
Modré!
KONIEC