Du och jag Vi träffades en gång i en dröm
Du och jag förstår att vi har ihop en kärlek så öm
Och vi vet att vi ska drömma om och om igen
För har du mig kär förblir du ju här
Allt blir då med ens Allt blir då med ens
Som i en dröm
TÖRNROSA
För länge, länge sen i ett land långt borta-
-bodde en kung och en drottning. I många år längtade de efter ett barn.
Till slut blev drömmen verklighet.
En dotter föddes och de kallade henne Aurora.
De döpte henne efter gryningen för hon fyllde deras liv med solsken.
Sen utlyste de en stor högtid i kungariket-
-så att alla, rik som fattig, kunde få hylla den lilla prinsessan.
Och vår saga börjar på den glädjedagen.
På den glädjens dag På den glädjens dag
Glädjen är stor En prinsessa är född
Vi har gåvor och har äran nu att lova trohet här och nu
Hell dig, prinsessan Aurora!
Alla här nu är så glada
Hell dig, vår kung! Hell drottningen!
Hell dig, vår sköna Aurora!
Må hon få välgång Hör nu vår lovsång
Leve prinsessan Aurora!
Hell Aurora!
Må hon få välgång Hör nu vår lovsång
Leve prinsessan Aurora!
Hell dig, vår kung! Hell drottningen!
Hell dig, prinsessan Aurora!
Ja, på den dagen firade hela riket den länge väntade kungliga födelsen.
Kung Stefan och hans drottning välkomnade sin gamle vän.
Deras kungliga högheter...
Kung Hubert och prins Filip!
De hade sett fram emot att deras riken en dag skulle förenas.
Därför skulle de denna dag förklara att Filip, Huberts son och tronföljare-
-skulle trolova sig med Stefans barn.
Han förde fram sin gåva och tittade lätt oförstående på sin blivande brud.
De ärevördiga och högt uppsatta excellenserna, de tre goda feerna.
Fröken Flora.
Fröken Fina.
Och fröken Magdalena.
Den lilla raringen...
Ers majestäter...
En gåva var kan vi barnet ge, om en enda gåva ska vi nu be.
Lilla prinsessa, min gåva ska bli den av skönhet.
Hon nu skönhet får
Guld av solsken i sitt hår
Läppar som en röd, röd ros
Hon får bekymren att strax fly sin kos
Rara prinsessa, min gåva ska bli den av sång.
Gåvan blir den av sång
Skön musik på vägen lång
En näktergal blir trubadur
Hon får en vän i alla små djur
Söta prinsessa, min gåva ska bli...
-Det är den onda fen! -Vad vill hon här?
Så...en sån glänsande församling, kung Stefan.
De kungliga, adeln, godsägare och...
Så lustigt, till och med patrasket!
-Jag kände mig åsidosatt. -Du var inte välkommen!
Inte väl... Oj då, en sån pinsam situation.
Jag hoppades att det berodde på ett förbiseende. Då är det bäst jag går.
-Ni är inte förnärmad, ers excellens? -Men nej, ers majestät.
Och för att bevisa just det, skall även jag skänka en gåva till barnet.
Lyssna noga, allesammans!
Prinsessan ska verkligen få grace och skönhet.
Älskad av alla som känner henne.
Men...innan kvällen på hennes sextonde födelsedag-
-ska hon sticka sig i fingret på sländan till en spinnrock - och dö!
-Grip den kvinnan! -Undan, era dårar!
Förtvivla inte, ers majestät. Magdalena har inte gett sin gåva än.
Då kan hon göra förbannelsen ogjord.
-Å nej, sir. -Den onda fens makt är för stor.
Men duktig är hon.
-Gör bara ditt bästa, min vän. -Ja, sätt i gång.
Söta prinsessa...
Om en slända genom listigt trick ditt finger ger ett dödligt stick-
-finns hoppets ljus då ändå kvar. För gåvan häri mitt förvar-
-ger ej i döden, men i sömnen ro, och hoppet kanske sätter bo.
Och denna trollkraft brytas kan av en kärlekskyss så ljuv och sann.
En kärlek som blir svår
Kung Stefan var ändå rädd för sin dotters liv. Han gav genast order om-
-att varje spinnrock i kungariket skulle brännas samma dag.
Och så blev det.
Å, struntiga struntstrunt!
Kom nu och drick en kopp te, det ordnar sig säkert på nåt sätt.
-En brasa stoppar inte den onda fen. -Det är klart, finns det nåt som gör?
-Vi kunde prata med henne. -Med den onda fen?!
-Hon kan inte var så ond. -Jodå, det kan hon!
Jag skulle vilja förvandla henne till en tjockpadda!
Söta du, det var inte snällt sagt.
Vår trollkonst används inte så.
-Den gör gott, så man blir lycklig. -Det skulle göra mig lycklig.
Det måste finnas ett sätt...
-Det finns det! -Vad då, Flora?
Jag tänker ta... Sch-sch!
Även väggar har öron.
Följ mig!
-Jag gör henne till en blomma. -Den onda fen?
-Nej, prinsessan. -Hon blir en ljuvlig blomma!
En blomma kan inte sticka sig i fingret!
-Hon är helt säker. -Ända till onda fen skickar frosten...
-Oj då! -Hon förstör alltid dina blommor.
Du har rätt- och hon väntar säkert att vi gör nåt sånt.
Vad kan hon inte lista ut? Hon vet allt!
Nej, det gör hon inte. Onda fen vet ingenting om kärlek och vänlighet-
-eller glädjen att hjälpa andra.
-Ibland tror jag inte hon är så lycklig. -Där har vi det!
Det är det enda hon inte förstår och inte väntar sig.
Nu måste vi planera, mycket väl.
Låt se, torparstugan, den övergivna. Kungaparet kommer att opponera sig.
-Vi får förklara att det är enda sättet. -Förklara vad då?
Om de tre bondkvinnorna som uppfostrar ett hittebarn i skogen.
-Å, det var mycket snällt av dem. -Vilka är de?
Vänd er om!
-Det är ju vi! -Ja.
-Du menar vi - oss? -Ta hand om barnet?
-Det skulle jag gilla! -Vi måste ge det mat, och...
Tvätta det och klä det och vagga det. O, jag skulle gilla det!
-Kan vi det? -Om människor kan det, så kan vi.
-Och vi har hjälp av vår trollkonst. -Just det.
Nej, nej, ingen trollkonst! Jag tar trollstavarna meddetsamma.
Bäst vi gör oss av med vingarna.
Ska vi leva som människor i sexton år?
Men det kan vi ju inte, vi har aldrig gjort nåt utan trollkonst!
-Så den onda fen misstänker inget. -Vem tvättar, och lagar mat?
Vi rycker in allesammans. Låt mig få det, min vän.
Kom nu. Vi måste genast berätta för majestäterna.
Flora!
Kungen och drottningen såg med sorg i hjärtat-
-då deras största skatt, deras enda barn, försvann i natten.
Många sorgliga och ensamma år förflöt för kung Stefan och hans folk.
Men när tiden för prinsessans sextonde födelsedag närmade sig-
-började hela kungariket att jubla. För alla visste-
-att så länge det dundrade i den onda fens rike, de Förbjudna bergen-
-så hade hennes förbannelse inte blivit verklighet.
Det är otroligt!
Sexton år och inte ett spår! Hon kan inte bara ha gått upp i rök.
Är det säkert att du har sökt överallt?
Överallt!
I staden, och skogen, och bergen?
Jaha då, i bergen och skogen.
-I husen och, få se nu...i vaggor. -Vaggor?
-Ja, vagga i en vagga. -Vagga!
Hörde du, min raring?
I alla dessa år har de sökt efter ett spädbarn.
Dårar!
Dumbommar! Slöfockar!
De är hopplösa. De skämmer ut hela ondskans styrkor.
Min raring, du är mitt sista hopp.
Flyg vitt och brett. Sök efter en flicka på sexton år-
-med hår solskensgult och läppar röda som rosen. Flyg!
Och svik mig inte.
Prinsessans tillflyktsort hade varit en gåta i sexton långa år.
Alltmedan de goda feerna fullgjorde sin plan och levde som vanligt folk.
De uppfostrade barnet som sitt eget och de kallade henne Törnrosa.
På denna hennes sextonde födelsedag-
-hade de goda feerna förberett en fest och en särskild överraskning.
-Vad tycker ni om den här? -Den här gillar jag bäst.
-Ett par ändringar här... -Och en söt rosett!
-Vi gör den blå. -Nej, rosa. Vi får göra ett par veck...
-Hur ska vi få henne ur huset? -Jag listar ut något.
-Och vad håller ni på att koka ihop? -Ihop?
-Vi vill att du ska...tänkte att vi... -Vi vill att du ska plocka bär.
-Just det, bär! -Massor med bär!
-Jag plockade ju bär i går. -Vi behöver mer.
-Mycket, mycket mera. -Ja...
-Ta god tid på dig. -Gå inte för långt.
-Och tala inte med främlingar. -Adjö, lilla vän.
-Misstänker hon nåt? -Inte alls. Kom nu!
-Vad hon ska bli överraskad. -Ett riktigt födelsedagskalas!
-Med en riktig tårta! -Och en riktig prinsessklänning.
-Jag hämtar trollstavarna. -Gör det du... Stavarna?
Å nej, ingen trolldom.
-Sexton år har nästan gått. -Vi tar inga chanser.
-Jag har aldrig gjort nån sån tårta. -Det behöver du inte heller.
-Jag ska göra tårtan. -Du?
Hon har alltid velat, och det här är sista chansen.
Femton lager med skär och blå förgätmigej.
-Jag syr klänningen. -Du kan inte sy, hon har aldrig bakat.
-Å, det är enkelt. -Det är bara att följa boken.
-Du får vara modell. -Vi borde använt oss av trolld...
"Mjöl, tre koppar."
-En...två...tre! -Vad ska det där vara bra för?
-Det måste vara ett hål nertill. -Så att fötterna ska komma igenom.
-Den är rosa. -Är det inte en vacker nyans?
-Jag vill ha den blå. -Vi bestämde att rosa var rätt färg.
Du bestämde.
Jag tycker den ska vara blå!
"Två ägg vändes försiktigt"... vändes?
Jag kan inte andas, släpp ut mig!
-Den är hemsk! -För att den sitter på dig.
"Jäst, en tsk." Tsk?
-En tesked. -Å, en tesked! Vad dum jag är...
Fantastiskt vad det barnet har vuxit.
Det är som om det var igår vi kom hit.
Hon var en liten baby.
Men Magdalena, hur är det fatt?
Efter i dag är hon en prinsessa, vi har inte nån Törnrosa mer.
-Å, Flora! -Vi visste att dagen skulle komma.
Varför måste den komma så snart?
Vi har ju haft henne i sexton år.
Sexton underbara år.
Vi bär oss åt som riktiga våp. Hon är tillbaks innan vi ens börjat.
Hörde du, Simpson? Underbart!
Vad är det? Kom, vi tar reda på det.
Nämen, kom nu! Vad sägs om lite havre?
Och några...äpplen? Kom nu, då!
Halt!!
Inga äpplen.
Jag undrar
Jag undrar hur ni fåglar små
Får en vän att va' glad för
Och sjunger en glad liten kärlekssång
Jag undrar
Om mitt hjärta sjunger kan min sång då flyga?
Till någon
Som kommer
Och har med en sång då åt mig
Varför behandlar de mig fortfarande som ett barn?
Vem?
Tant Flora, och Fina, och Magdalena.
Jag får aldrig träffa nån.
Men vet ni vad? Jag har lurat dem.
-Jag har träffat nån. -Vem?
-Vem? Vem? -Jo...en prins.
Han är lång och stilig och...så romantisk.
Vi går tillsammans och pratar lite.
Och innan vi tar farväl så tar han mig i sina armar...
Och sen...
...vaknar jag.
Ja, det är bara mina drömmar.
Men om man drömmer nåt mer än en gång, så slår det in.
Och jag har ju sett honom så många gånger.
Vet du, Simpson...
Det var nåt underligt med den rösten. För vacker för att vara sann.
Kanske var det nån mystisk varelse, en skogsälva eller en...
Hör ni, sluta!
Titta, det är ju min drömprins!
Ers höghet...
Jag får egentligen inte tala med främlingar, men vi har ju träffats förr.
Du och jag vi träffades en gång i en dröm
Du och jag förstår att vi har ihop en kärlek så öm
Och vi vet att vi ska drömma om och om igen
För har du mig kär förblir du ju här
Allt blir då med ens Allt blir då med ens
Som i en dröm
För har du mig kär förblir du ju här
-Allt blir då med ens -Allt blir då med ens
Som i en dröm
Jag är förfärligt ledsen, det var inte meningen att skrämmas.
-Å, det är inte det. Men du är en... -Främling.
-Minns du inte? Vi har setts förut. -Har vi?
Det är klart, du sa det ju själv. "En gång i en dröm."
Du och jag vi träffades en gång i en dröm
Du och jag förstår att vi hör ihop i kärlek så öm
För vi vet att vi ska drömma om och om igen
För har du mig kär förblir du ju här
Allt blir då med ens Allt blir då med ens
Som i en dröm
Vem är du? Vad heter du?
Jag heter... Ja, jag heter...
A nej, jag får inte! Adjö!
-Får Jag aldrig se dig igen? -Aldrig!
-Aldrig? -Ja...kanske nån gång.
-Men när, i morgon? -Å nej, i kväll!
-Var? -Vid stugan, i skogsgläntan.
OjSan!
Så! Vad tycker ni om den?
Det är en väldigt ovanlig tårta. Inte sant?
-Den blir fastare när den gräddas. -Det är klart.
-Vad tycker du om min klänning? -Jo...
-Inte precis som i boken. -Jag har förbättrat den.
Kanske lite fler rosetter... Vad tycker du?
Mjaa, kanske det...
-Vad tycker du, Magdalena? -Vi har haft nog med dumheter!
Vi borde tänka på Törnrosa och vad hon ska tro om oss.
Jag tycker som förut, att jag ska hämta trollspöna.
Vet du vad? Jag tror att hon har rätt.
Här är de, så gott som nya.
Försiktigt, Magdalena!
Fort, lås alla dörrar! - Fina, stäng fönstren.
Täpp igen varje springa, vi får inte ta några risker.
Nu tar du hand om tårtan, du städar lite.
Jag syr klänningen. Skynda nu.
Korn nu, hink och mopp och kvast! Ingen ro och ingen rast.
Och nu, till hela vår grandezza, som är värd en söt prinsessa.
Ägg, mjöl, mjölk!
Gör som det står i boken, så sätter jag dit ljusen.
Nej, inte rosa. Gör den blå!
Magdalena! Gör den rosa!
Gör den blå!
Rosa!
Blå!
Å, titta nu vad du har gjort!
Sch! Lyssna!
-Törnrosa. -Hon är här! Nog med alla dumheter.
Gör den rosa. - Göm dig, fort!
-Blå! -Tant Flora!
Å, kära nån! Vem lämnar moppen vind för våg?
Stopp, mopp!
Tant Flora, Fina och Magdalena!
Var är alla?
-En överraskning! -Ha den äran!
Det här är den lyckligaste dagen i mitt liv! Allting är så underbart.
-Vänta bara till ni får träffa honom. -Honom?
-Har du träffat en främling? -Han är ingen främling.
-Vi har träffats förr. -Var?
En gång i en dröm...
Du och jag vi träffades en gång i en dröm
-Hon är kär! -Det är förfärligt!
Varför det? Jag har i alla fall fyllt 16.
-Det är inte det. -Du är redan trolovad.
-Sen du föddes. -Med prins Filip.
Omöjligt. Hur kan jag gifta mig med en prins? Då skulle jag vara född...
-Prinsessa! Och det är du. -Prinsessan Aurora.
I natt för vi dig till din fader, kung Stefan.
Det kan jag inte. Han kommer hit i kväll, jag har lovat träffa honom.
Jag är ledsen, mitt barn, men du får aldrig träffa honom igen.
Å nej! Å nej! Jag tror det inte!
Nej...nej...!
Vi som trodde hon skulle bli så lycklig.
-Hon syns inte till än, Hubert. -Nej, det är klart.
Minst en halvtimme till solnedgången än.
Utmärkt fågel!
Äh, kom nu! Gaska upp dig! Kampen är över, flickan är så gott som här.
Jag är ledsen, Hubert, men efter sexton års oro, och att aldrig veta...
Det är över nu!
I natt ska vi skåla för framtiden med nåt som jag har sparat i sexton år!
Här... För framtiden!
Bra, Hubert. För framtiden!
-Skump, skump! -Skump!
-Vi sjunger i natt -Allt blir som vi hoppats
Och barnen ska ingå ett evigt förbund
Skump! Skump! Skump!
En utmärkt årgång.
-Och nu för deras nya hem. -Nya hem?
De måste ju ha ett eget bo. En plats att fostra sina egna små gryn.
-Det är klart, senare så... -Det är klart. För hemmet!
-Skump! -Skump!
-Ett hem ska de ha -Där ska de trivas i massor av rum
Låt mig fylla ditt glas Du fick bara skum
Skum! Skum! Skum!!
Ritningen!
Nå, vad tycker du? Ingenting lyxigt.
Bara 40 rum, balsal - smekmånadsstuga egentligen.
-Du menar att du bygger det redan? -Byggt! Klart!
Turturduvorna kan flytta in i morgon.
-De är ju inte gifta än. -Det ordnar vi i kväll. För bröllopet!
Lugn, jag har inte sett min dotter, och du tar henne redan ifrån mig.
-Du får ju min Filip. -Ja, men...
-Du vill väl ha barnbarn? -Jo, men...
Ingen tid att förlora, vi blir inte yngre med åren. För bröllopet!
Var nu lite förnuftig. Tänk efter, Aurora vet ingenting om allt det här.
Det kan kanske komma som en chock.
Chock? Min Filip en chock?!
-Vad är det för fel på min Filip? -Ingenting. Jag menade bara...
Varför tycker inte din dotter om min son?!
Jag är inte säker på att min son tycker om din dotter!
Jag vet inte om mina barnbarn vill ha dig till morfar!
Nej men din oresonliga, pompösa, uppblåsta gamla pösmunk!
-Oresonlig! Pompös! En garde! -Jag varnar dig, Hubert, det blir krig!
Framåt! Vår ära, vårt land! Vårt...
-Vad bråkar vi egentligen om? -Ingenting. Absolut ingenting.
-Barnen blir ju kära i varann. -Javisst
Vad gäller barnbarnen, så ska jag be snickarna börja på en vagga imorgon.
-Utmärkt! King size, vad? -Självklart!
Till snickarskrået!
Hans kungliga höghet prins Filip!
Filip! Filip!
Filip, halt!
Skynda dig, pojke!
Byt till nånting snyggt. Ska du träffa din blivande brud och se ut så där?
-Jag har träffat henne. -Var?
En gång i en dröm...
Filip! Sluta! Sätt ner mig!
-Nå, vad är det här för drömnonsens? -Jag har verkligen träffat henne.
Prinsessan Aurora! Vi måste berätta det för Stefan...
-Jag sa inte att det var Aurora. -Du sa att...
Jag har träffat min blivande brud. Jag vet inte vem hon är, en torparflicka...
Torparflicka... Du tänker gifta dig...
Nej, Filip, du skojar väl...?
Det gör han väl?
Nej, du får inte göra så mot mig!
Att avstå tronen, kungariket, för en...ingenting!
Jag tillåter det inte! Du är prins och du ska gifta dig med en prinsessa!
Du lever i forntiden, det här är 1300-talet.
Jag befaller dig att ta ditt förnuft till fånga!
Och gifta mig med flickan jag älskar. Adjö, far.
Gifta dig med flickan... Nej! Kom tillbaka!
Filip!!
Hur ska jag kunna tala om det för Stefan?
Kom med nu.
Sch!
Så ja - här inne, raring.
Lås dörren, Magdalena. - Fina, dra för gardinerna.
Och nu, min vän, om du vill sitta ner...
En sista gåva till dig, mitt barn.
Ett tecken på din kunglighet.
En krona att bäras med grace och skönhet, det är din rätt och värdighet.
-Lilla tös... -Kom.
Låt henne få en stund för sig själv.
-Det är pojken hon träffat... -Vad ska vi ta oss till?
Jag förstår inte varför hon måste gifta sig med nån prins!
Det är inte vår sak att bestämma.
-Ska kungen få höra om pojken? -Ja, varför inte?
Lyssna! Den onda fen!
-Törnrosa! -Varför lämnade vi henne ensam?
Törnrosa!
Vänta...
-Törnrosa! -Var är du?
-Törn rosa! -Törn rosa!
Törnrosa!
-Törnrosa! -Rör inte någonting!
Rör vid sländan... Rör vid den, säger jag!
Å, ert dumma patrask, som trodde att ni kunde lura mig!
Jag som är själva ondskans härskarinna!
Här har ni er dyrbara prinsessa!
Törnrosa...!
-Jag ska aldrig förlåta mig själv. -Vi bär alla skulden.
Stefan, det är nåt jag måste tala med dig om...
-Inte nu. -Det är om Filip!
Filip...? Å, javisst, Filip!
-Var är pojken? -Jag försöker ju säga det!
Skicka efter honom meddetsamma!
Solen har nu gått ned! Gör klart för att välkomna vår prinsessa!
Stackars kung Stefan och drottningen.
De kommer att bli förkrossade när de får höra det här.
-De ska inte få veta det. -Inte?
Vi ska försänka dem alla i sömn tills Törnrosa vaknar igen.
Kom!
Nu Törnrosa får
Guld av solsken i sitt hår
Hon kan sova tryggt nu här
Drömma om kärlek och sova så sött
En dag är han här
Kommer som i en dröm
Du vaknar då av en kärlekskyss
Till dess ska du sova så sött
En dag ska!! du vakna av kärleken
Till dess, Törnrosa
Sov sött
Nå, jag har just talat med Filip.
Han verkar ha blivit kär i nån torparflicka.
Torparflicka!
Fortsätt! Fortsätt!
Torparflickan, vem är hon? Var träffade han henne?
-Bara en torparflicka han träffade... -Var? Var?
En gång i en dröm...
"En gång i en dröm"! Törnrosa, prins Filip! Hå-hå-hå!
Skynda er, vi måste tillbaka till stugan!
Kom in!
Oj! Det var väl en trevlig överraskning.
Jag gillrar min fälla för en bondpojk, och då fångar jag en prins!
I väg med honom!
Men försiktigt, mina vänner...
Jag har planer för vår kungliga gäst.
-Den onda fen! -Hon har prins Filip!
-Uppe på Förbjudna berget! -Vi kan inte gå dit!
Vi kan - och vi måste!
Så tråkigt att prins Filip inte kunde vara här och njuta av firandet.
Kom, vi måste gå till fängelset och muntra upp honom.
Oj då, prins Filip... Varför så melankolisk?
En underbar framtid väntar er.
Ni, den förutspådda hjälten i en saga som blev till sanning.
Se här, kung Stefans slott...
Där, i högsta tomrummet, drömmer någon om den sanna kärleken...
Prinsessan Aurora.
Men se, det sköna ödets nyck! Det är ju samma torparflicka-
-som vann den ädle prinsens hjärta så sent som i går.
Helt otroligt skön är hon ju.
Guld av solsken i sitt hår.
Läppar som en röd, röd ros.
I tidlös sömn hon vilar nu.
Åren går...
Men etthundra år för ett troget hjärta är blott en dag.
Och nu slår fängelseporten upp!
Och prinsen går nu fri efter sitt behag.
I väg han störtar på sin ädle springare.
En modig man, rak och lång!
För att väcka sin älskade med en första kyss-
-och bevisa att kärleken är trogen hjärtats sång.
Å, din, din, din...!
Kom nu, min vän. Låt oss lämna vår noble prins med dessa glada tankar.
Det var en verkligt lyckad dag.
För första gången på sexton år ska jag sova gott.
Sch! Ingen tid att förklara.
Vänta! Vägen till den sanna kärleken kan vara spärrad av många fler faror-
-som ni må bemöta ensam.
Så rusta er med dygdens magiska sköld...och sanningens starka svärd.
Dessa vapen är rättvisans vapen och ska besegra ondskan. Skynda nu!
Filip, se upp!
Tystnad! Säg åt de där dårarna... Nej...nej!!
Se upp, Filip!
Skynda! Skynda, Filip!
En skog av törnen skall bli hans fall.
De förs genom skyn av en dimma kall.
Så ila nu för att hinna i tid!
Och kring Stefans slott min trolldom sprid!
Nej! Det är inte sant!
Nu får du träffa mig, min prins-
-och alla helvetets makter!
Upp! Den här vägen!
Nu svärd, du sanne, av blixtens stål, må det onda dö när du når ditt mål!
Förlåt mig, Hubert, det var vinet.
-Du sa just... -Vad? Sa jag?
Ja, javisst!
-Hör på, det är i alla fall 1300-talet. -Ja, du sa det för någon minut sedan.
Nå, för att komma till sak...
Min son Filip säger att han tänker gif...
Det är Aurora! Hon är här!
Och Filip!
Vad ska det här betyda, pojke? Jag förstår inte!
Vad är det här...?
Jag förstår ingenting!
-Men Fina...hur är det med dig? -Jag älskar lyckliga slut.
Ja, det gör jag med, och... Blå!
Rosa!
Du och jag vi träffades en gång i en dröm
Du och jag förstår att vi har ihop en kärlek så öm
Och vi vet att vi ska drömma om och om igen
För har du mig kär förblir du ju här
Allt blir då med ens Allt blir då med ens
Som i en dröm