"Dacă poți crede că un Trendex mare înseamnă o creștere a vânzărilor..."
- Domnule Thornhill? - Noapte bună.
- Salutări soției. - Nu ne vorbim.
"Recomandarea mea e aceeași."
"Răspândește veștile bune în cele mai mici colțuri."
"Lasă opoziția să creadă că ei au audiență mare, iar noi ne plângem la bancă."
"Săptămâna viitoare ne întâlnim la Colony să luăm masa."
"Aștept vești, Sam. Toate cele bune, etc."
Vino cu mine la Plaza.
- Nu mi-am luat haina. - Folosește-ți sângele cald. Vino!
- Următorul? - Gretchen Sabinson.
Da.
Trimite-i bomboane de la Blum. 10 dolari. Știi de care.
Să fie toate învelite în hârtie aurită. O să creadă că mănâncă bani.
Spune-i: "Draga mea, număr zilele, orele..."
- Asta ați scris și data trecută. - Da?
Scrie: "Ceva pentru gura ta dulce și celelalte părți la fel de dulci."
Știu.
Luăm un taxi?
- Două străzi? - E târziu și am obosit.
Asta e problema ta, Maggie. Nu mănânci cum trebuie.
Taxi!
Am o femeie bolnavă aici. Nu te deranjează, nu?
Mulțumesc mult.
Nu aveți pentru ce.
Prima oprire, Plaza. Nu te supăra!
Bietul om.
L-am făcut fericit. L-am făcut să se simtă ca bunul samaritean.
Știa că minți.
În lumea publicității nu există minciună.
Există doar "promovare exagerată". Ar fi trebuit să știi asta.
Par gras?
Ce?
Mă simt gras.
Pune un bilet pe biroul meu dimineață: "Ești slab".
"Ești slab."
Oprește pe strada 59.
Bine.
Când te întorci, sun-o pe mama.
Adu-i aminte că avem bilete la teatru diseară.
Cina la restaurantul 21, la 7:00.
O să beau două martini la Oak Bar, așa ca să nu-mi mai miroasă gura.
- Nu face asta. - Ba da. Ca un câine de vânătoare.
Bigelow e prima întâlnire mâine, la 10:30. Repetiția Skin Glow, la prânz.
Apoi prânzul cu Falcon și soția lui.
- Unde? - La Larry & Arnold, la 1:00.
- Vii și tu mai târziu? - În nici un caz.
Șofer, du-o pe doamna unde-i e locul.
- Bine. - Ăștia sunt de ajuns.
- Nu uita s-o suni pe mama. - N-o să uit.
- Noapte bună, domnule Thornhill. - Noapte bună.
Stai, Maggie! Nu poți s-o suni. E la doamna...
Bună seara, domnule Thornhill.
Îl caut pe domnul Weltner și alți doi domni.
Da, domnule. Pe aici!
Herman.
- Salut, Roger. - Am întârziat puțin.
Roger Thornhill. Fanning Nelson.
- Am început mai devreme. - N-o să dureze mult.
Spuneam că ești mai încet la început, dar nu e nimeni mai rapid.
Ce e? Ești agitat.
I-am spus secretarei s-o sune pe mama și mi-am dat seama că n-o s-o găsească.
De ce?
Joacă bridge la o prietenă.
- Secretara? - Nu, mama.
Domnul Kaplan?
E un apartament nou, proaspăt zugrăvit, fără telefon.
Ar trebui să-i trimit o telegramă.
Domnul George Kaplan?
Băiete!
Kaplan.
Vreau să trimit o telegramă.
O trimiți tu, dacă ți-o scriu?
N-am voie să fac asta, dar, dacă mă urmați...
- Mă scuzați? - Du-te!
- Pe acolo, domnule. - Mulțumesc.
Vă mulțumesc.
Ce înseamnă asta?
Mașina așteaptă afară. Mergi între noi și nu spui nimic.
- Ce tot spui? - Să mergem!
Unde? Cine...
Cine sunteți?
Doar niște comisionari, care au arme la ei.
A lui e îndreptată spre inima ta. Te rog, nu face vreo gafă.
E o glumă, cumva?
Da, e o glumă. O să râdem în mașină.
Hai!
E ridicol.
Nu-mi spuneți unde mergem. Vreau să fie o surpriză.
Mi-am lăsat niște prieteni la Oak Bar.
O să mă creadă nepoliticos.
Putem să ne oprim la o farmacie o clipă...
ca să le explic că am fost răpit?
Asta se întâmplă, nu?
E încuiată.
Cine e Townsend?
Serios?
Interesant.
- Unde e? - Sus, se îmbracă.
- Spune-i că am venit. - Așteptăm oaspeții la cină.
Lasă asta. Spune-i: "Kaplan".
Apropo, ce avem la desert?
- E cineva în bibliotecă? - Nu.
Pe aici.
O să aștepți aici.
Nu te grăbi. Mai citesc și eu ceva.
Bună seara.
Mă așteptam să fii altfel. Ești mai înalt...
puțin mai elegant decât ceilalți.
Mă bucur că sunteți mulțumit, domnule Townsend.
Dar la fel de previzibil, ca și ei.
Ce naiba înseamnă asta? De ce am fost adus aici?
Trebuie să ne jucăm?
Nu mă deranjează o mică răpire, dar am bilete la teatru, diseară.
Era o piesă pe care țineam s-o văd.
Nu sunt rezonabil, când e vorba de asta.
Cu experiența dumneavoastră în domeniu, faceți din camera asta un teatru.
Leonard, l-ai cunoscut pe distinsul nostru oaspete?
E elegant, nu-i așa?
Secretarul meu vă admiră mult metodele, domnule Kaplan.
Subtilitatea, deși eronată...
Stați puțin.
Mi-ați spus "Kaplan"?
Știu că aveți multe nume, dar pot accepta alegerea actuală.
Alegerea actuală?
Mă numesc Roger Thornhill. N-am mai avut alt nume.
Desigur.
Prietenii dumneavoastră și-au greșit omul când m-au adus aici cu mașina.
Luați loc, domnule Kaplan.
V-am spus că nu sunt Kaplan, oricine ar fi el.
- Mă scuzați. - Da?
Au sosit oaspeții.
Ocupă-te de ei. Vin și eu în câteva minute.
Trecem la afaceri?
Sunt pentru.
Aș vrea să-mi spui ce știi despre aranjamentele noastre...
și cum ai descoperit informațiile.
- N-o să faci asta pe degeaba. - Sigur că nu.
Nu înțelege greșit.
Nu mă aștept să îmi urmezi sugestia...
dar îți pot oferi șansa să supraviețuiești acestei seri.
Ce vrei să spui?
Fă-mi o surpriză și spune da, domnule Kaplan.
V-am spus...
Știm ce vrei să faci.
Și eu știu. Voiam să mă duc la teatrul Winter Garden, din New York.
Și ar fi bine să plec.
Townsend, faci o greșeală gravă.
Așa n-o să avem un final fericit, domnule Kaplan.
Nu sunt Kaplan!
Mai gândește-te!
Știm cine e omul tău din Pittsburgh, de când s-a sinucis Jason.
Care om? Nici n-am fost în Pittsburgh.
Pe 16 iunie, te-ai cazat la hotel Sherwyn, în Pittsburgh...
sub numele George Kaplan, din Berkley, California.
După o săptămână, te-ai cazat la hotel Benjamin Franklin...
din Philadelphia, drept George Kaplan din Pittsburgh.
Pe 11 august ai stat la Statler, în Boston.
Pe 29 august, George Kaplan din Boston s-a cazat la Whittier, în Detroit.
Acum stai în camera 796...
la hotel Plaza din New York, sub numele George Kaplan din Detroit.
Peste două zile vei fi la Ambassador East, în Chicago.
Apoi la Sheraton-Johnson, în Rapid City, Dakota de Sud.
Nu eu!
N-are sens să ne mai minți...
cum nici noi nu te mințim.
Probabil că n-are rost să vă arăt actele...
carnetul de conducere?
V-au făcut unele foarte bune.
E târziu. Am oaspeți.
Vrei să cooperezi cu noi? Aș vrea un simplu da sau nu.
Un simplu nu.
Pe motivul că nu știu despre ce vorbiți.
Dă-i ceva de băut domnului Kaplan, Leonard.
Călătorie plăcută, domnule.
Scotch? Whisky?
Coniac? Vodcă?
Nimic. Vreau să mă întorc repede în oraș.
Asta s-a aranjat.
Dar mai întâi, un păhărel.
Coniac!
Bea-l tu. Eu am avut parte de suficientă agitație.
Va fi mai ușor dacă-l beți singur. Altfel, o să insistăm.
Noroc!
Nu vă faceți griji, iau autobuzul.
Mulțumesc că m-ați adus.
Examinează-l pentru conducere sub influența alcoolului.
Serios?
Au încercat să mă omoare.
Nu vrea să mă asculte.
Într-o casă mare. Au încercat să mă omoare.
- Bine. Să mergem înăuntru. - Nu vreau înăuntru!
Să cheme cineva poliția.
Hai, vino!
Bine.
Stai jos.
Nu vreau să stau jos.
E în regulă. Vezi?
Îi prindem noi. O să-i acuzăm de răpire și violență.
Atac armat, cu coniac și o mașină sport.
Îi prindem.
O să-ți revii, după un somn bun. Ți-am aranjat o celulă drăguță.
Nu vreau o celulă, vreau un polițist.
Mașina e furată.
E a doamnei Babson, de pe strada Twining.
Vreau să sun pe cineva. Unde e telefonul?
Ai voie să dai un telefon.
Aici.
Mulțumesc.
Ar fi bine să-ți suni avocatul.
Butterfield 8-1-0-9-8.
Ce sunt eu, centralistă?
Butterfield 8-1-0-9-8.
O clipă, vă rog.
- Poftim! - Mulțumesc.
Alo, mamă?
Mamă, e fiul tău, Roger Thornhill.
Stai puțin, o să aflu.
Unde sunt?
La poliția din Glen Cove.
Nu, mamă, n-am băut.
Nu, doi bărbați mi-au turnat o sticlă de coniac pe gât.
Nu mi-au dat nimic cu care s-o sting.
Să mergem!
- Stai, încă n-am terminat. - Ba da, vino!
Mamă, trebuie să închid.
Sună-mi avocatul și scoateți-mă pe cauțiune.
Spune-i să vină mâine dimineață.
Mâine dimineață, zice el.
Nu știu, îl întreb.
Vrea să știe cine spune asta.
Sergent Emil Klinger.
Sergent Emil...
Emil?
Sergent Emil Klinger.
Nu, nici mie nu-mi vine să cred.
N-am nimic, mamă. Noapte bună.
Era mama.
Haide!
Omul tău, doctore.
Cum te cheamă?
Roger Thornhill.
Scoate limba și spune "ah".
Dă-te înapoi!
Ai băut?
Sunt beat, doctore.
Ce ai băut?
Coniac. Știi, doi tipi...
- Cât crezi că ai băut? - Poftim?
- Cât crezi că ai băut? - Cam atâta.
Domnule Thornhill, eu zic că ești sub influența alcoolului.
Nu e nici o îndoială.
Am să-ți cer permisiunea să-ți iau sânge.
Dezgustător!
"Poți refuza analiza sângelui...
dar, dacă faci asta, ți se suspendă carnetul."
În acel moment, domnul Thornhill a reușit să fugă...
de posibilii asasini, iar când ei l-au urmărit...
el, evident, a trebuit să conducă atât cât a putut de bine, în acele condiții.
De când vă cunoașteți clientul?
De șapte ani.
E un om cumsecade?
Absolut.
Mamă!
Credeți că povestea asta e adevărată?
Adevărată!
Da, onorată instanță. Dacă așa spune clientul meu că a fost...
sunt sigur că așa a fost.
Exact!
Vreau ca acest caz să fie preluat de poliție, spre investigare.
Sună-i și spune-le să vină aici imediat.
Da, onorată instanță.
Domnule avocat, voi da un verdict mâine, la ora 19:30.
Vreau ca dumneavoastră și acuzatul să fiți aici, gata de proces.
Între timp, poliția va determina dacă povestea asta are bază reală.
"Bază reală"? Nici dacă eram adus mort nu m-ați fi crezut...
Stai puțin!
Până la urmă, de ce aș inventa o asemenea poveste?
Tocmai asta vrem să aflăm, domnule Thornhill.
Mă ții minte?
- Da, domnule. - Bine.
- Domnul Townsend e acasă? - Nu, astăzi nu se mai întoarce.
Doamna Townsend?
- Cine să-i spun că o caută? - Poliția.
Intrați, vă rog.
Pe aici.
Asta e camera.
O chem pe doamna.
Așa să faci.
Pe canapeaua asta m-au imobilizat.
Au vărsat coniac peste tot. O să vă arăt petele.
Probabil că le-a curățat cineva.
Aici țin băutura.
Whisky, gin, vodcă...
Și coniac.
Îmi amintesc când se găsea la sticlă.
Dragul meu, ne-am făcut griji pentru tine.
Ai ajuns acasă întreg?
Sigur că da.
Stai să te privesc. Ai ochii roșii, ca noi toți, de altfel.
A fost o petrecere plictisitoare. N-ai pierdut nimic.
Vreau să știți că pe femeia asta am cunoscut-o aseară.
Doamnă Townsend, sunt căpitanul Junket, de la poliția din Nassau.
El e locotenentul Harding.
Nu cumva ai probleme, Roger?
- Nu-mi mai spune Roger! - Dacă are probleme?
Domnul Thornhill a fost arestat aseară pentru că era beat la volan...
Într-o mașină furată.
Furată!
A doamnei Babson, de pe strada Twining.
Roger, spuneai că o să chemi un taxi.
Ai împrumutat Mercedes-ul Laurei?
Nu, nu l-am împrumutat!
Domnul Thornhill ne-a spus că a fost adus aici împotriva voinței sale aseară...
și a fost forțat să bea de prietenii soțului dumneavoastră,
după care a fost urcat în mașină.
Știți ceva despre asta?
Roger era un pic beat când a venit cu taxiul, ca să luăm cina.
Minte!
Mi-e teamă că a forțat nota, pe măsură ce timpul trecea.
În cele din urmă, ne-a spus că se duce acasă, să doarmă.
Știam eu că trebuie să servesc cina mai devreme.
Ce spectacol!
Doamnă Townsend, numele George Kaplan vă sună cunoscut?
George Kaplan?
- Nu. - Nici nu mă așteptam.
Unde e soțul ei? El trebuie interogat.
Îl putem găsi undeva?
Da, la Națiunile Unite.
Se adresează Adunării Generale în după-amiaza asta.
Bine. Se adresează Adunării Generale.
- Scuze pentru deranj. - Nici o problemă.
Stați puțin!
Vreți să discutați cu soțul meu, căpitane?
Nu, doamnă Townsend, nu e nevoie.
Adică n-o să mai faceți nimic?
Plătește cei doi dolari!
La revedere.
- Nu înțeleg de ce m-ai luat și pe mine. - Ai un aer respectabil.
Nu fi sarcastic, Roger.
Am ajuns, dragă. Așază-te acolo.
Începem!
Alo, centrala!
Stă vreun George Kaplan aici?
Exact.
Este?
Camera 796.
Sunați, vă rog!
- Vezi? - Văd.
Sper că el va lămuri prostia asta. Mi-ai stricat toată ziua.
Nu v-a anunțat când se întoarce?
Serios?
Mulțumesc.
Ciudat. N-a răspuns la telefon de două zile.
Poate că s-a încuiat în baie.
Mamă, îmi faci un serviciu?
Ia-ți figura aia nevinovată, du-te la recepție și cere cheia de la 796.
Nu pot face una ca asta!
- 10 dolari. - Nici pentru toți banii din lume.
- 50 de dolari. - Ești îngrozitor!
Furi mașini, conduci beat, lovești un polițist, minți judecătorul...
iar acum intri prin efracție.
- Într-un hotel. E o diferență. - De la 5 la 10 ani.
O clipă, vă rog.
Vreți să vă schimb așternuturile?
Da, dar nu acum.
V-am întrebat pentru că nu pare să fi dormit nimeni în pat...
și nu știam dacă să schimb cearceafurile.
Îți mulțumesc pentru interes.
Hai!
Părea să creadă că sunt Kaplan.
Oare semăn cu Kaplan?
- Uite cine e aici. - Cine? Unde?
Prietenul nostru care vorbește Adunării Generale după-amiază.
Roger, ar fi bine să plecăm.
Nu te speria.
- Nu mă sperii, dar întârzii la bridge. - O să pierzi mai puțin decât de obicei.
Noutăți, Kaplan are mătreață.
În cazul ăsta, trebuie să plecăm.
Prea târziu.
- M-ați chemat, domnule? - Da, intră o clipă.
- Cum te cheamă? - Elsie, domnule.
- Știi cine sunt? - Sunteți domnul Kaplan.
Când m-ai văzut prima oară?
La ușă.
Pe hol, acum câteva minute. Nu vă amintiți?
Atunci m-ai văzut prima oară?
Ce să fac, dacă nu sunteți niciodată aici?
Atunci de unde știi că sunt domnul Kaplan?
- Ce? - De unde știi că sunt domnul Kaplan?
Sigur că sunteți.
E camera 796, nu?
Sunteți domnul din camera 796, nu?
Bine, Elsie, mulțumesc.
- Asta e tot? - Da, deocamdată.
Valetul.
Da, intră!
- Să îl pun în dulap, domnule Kaplan? - Da, te rog.
Spune-mi...
Când ți-am dat costumul ăsta?
Aseară, pe la ora 6:00.
- Ți l-am dat eu personal? - Personal?
Nu, ați sunat și mi-ați descris costumul.
Spuneați că îl găsesc în dulap, ca întotdeauna.
- S-a întâmplat ceva? - Nu, dar eram curios.
- Poftim. Mulțumesc. - Mulțumesc.
Mi-a părut bine, domnule Kaplan.
Nu e ciudat de tot?
Încep să cred că nimeni din hotel nu l-a văzut pe Kaplan.
Poate că își face costumele la croitori invizibili.
Stai să văd ceva.
Nu cred că te avantajează.
Așa e mult mai bine.
Evident, m-au confundat cu cineva mult mai scund.
- Răspund? - În nici un caz.
Ține asta.
Mă bucur că te găsesc în cameră, domnule Kaplan.
Cine e?
Ne-am întâlnit aseară, dar nu-mi mai recunoști vocea.
Ar trebui să fiu jignit.
Da, știu cine ești, iar eu nu sunt domnul Kaplan.
Sigur că nu. Răspunzi la telefonul lui, stai în camera lui de hotel...
și totuși nu ești domnul Kaplan.
Cu toate astea, ne bucurăm să te găsim în cameră.
Stai puțin...
Centrala?
Centrala, sunt domnul Thorn... Kaplan, din camera 796.
De unde am fost sunat? Din oraș sau din hol?
- O clipă, să verific. - Grăbește-te!
Cine era?
Unul dintre cei care au încercat să mă ucidă.
Iar ne-am întors la asta?
- Ați fost sunat din hol, domnule. - Da?
Probabil că vin încoace.
- Să plecăm! - Aș vrea să-i cunosc pe ucigași.
Domnilor, nu încercați să-mi ucideți fiul, nu?
Parterul. Aveți grijă!
Domnilor, vă rog! Mai întâi doamnele. Poftiți!
Așa e. Veniți! Bine.
Roger, ajungi acasă la cină?
- Încotro? - Nu știu. Pornește!
- Du-mă la Națiunile Unite. - Bine.
Clădirea Adunării Generale.
Bine.
- Sunt urmărit. Poți să faci ceva? - Da.
Fă-o!
- Pot să vă ajut cu ceva? - Da.
Unde îl găsesc pe domnul Lester Townsend?
Domnul Townsend de la UNIPO?
Aveți programare, domnule?
Da, mă așteaptă.
Cum vă numiți?
- Cum mă numesc? - Da.
Kaplan. George Kaplan.
O clipă, vă rog.
Așteaptă-mă la colțul străzii 47.
Dacă dați asta unui secretare din holul public, ea o să-l cheme.
- Mulțumesc mult. - Cu plăcere, domnule Kaplan.
Îl chemați pe domnul Lester Townsend, vă rog?
Desigur, domnule Kaplan.
Domnul Townsend de la UNIPO.
Prezentați-vă la biroul de comunicare din Holul Public.
M-ați chemat?
- Domnul Kaplan? - Da.
Îl căutați pe domnul Townsend. Dumnealui e.
Ce mai faceți, domnule Kaplan?
Nu e el domnul Townsend.
Ba da.
Trebuie să fie o greșeală. Domnul Lester Townsend?
Eu sunt. Cu ce vă pot ajuta?
Locuiți în Glen Cove?
Da. Suntem vecini?
Casa de cărămidă roșie, cu alee șerpuită, străjuită de pomi?
Exact.
Aseară ați fost acasă?
- În Glen Cove? - Da.
În ultima lună am stat în apartamentul din oraș.
Fac asta când suntem în sesiune.
Și doamna Townsend?
Soția mea a murit de mulți ani.
Domnule Kaplan, despre ce e vorba?
Cine sunt cei care locuiesc în casa dumneavoastră?
Cine? Casa e închisă.
Doar grădinarul și soția sa mai stau acolo.
Domnule Kaplan, spuneți-mi cine sunteți și ce vreți.
Îl cunoașteți pe omul ăsta?
Uite!
Are un cuțit! Atenție!
N-am nici o legătură cu asta.
- Chemați poliția! - Nu vă apropiați.
Înapoi!
AGENȚIA DE INFORMAȚII A SUA
"Subiectul fotografiei a fost identificat drept Roger Thornhill...
directorul unei agenții publicitare din Manhattan, deci numele George Kaplan...
sub care s-a prezentat la Clădirea Adunării Generale...
e fals."
"Un posibil motiv al crimei a fost sugerat de descoperirea...
că domnul Thornhill a compărut în fața tribunalului din Glen Cove...
acuzat că a condus beat o mașină furată...
și, în apărarea sa, a susținut că victima crimei, domnul Townsend...
a încercat să-l ucidă în seara precedentă."
Doamne!
Ce zici de asta?
Îl știe cineva pe Thornhill?
Eu nu.
N-am auzit de el.
Profesore?
Se pare că bietul fraier a fost confundat cu George Kaplan.
Cum să fie confundat cu George Kaplan, când acesta nu există?
Nu mă întreba cum, dar e clar că asta s-a întâmplat.
Oamenii lui Vandamm au încercat să-l elimine...
folosind casa lui Lester Townsend.
Fără să știe nimic, Townsend s-a trezit cu un cuțit în spate.
C'est la guerre.
E groaznic de trist. De ce-mi vine să râd?
Ce facem?
Să facem?
Cu domnul Thornhill.
Nu facem nimic.
Nimic?
Exact, nimic.
Ne-am putea felicita pentru bafta avută.
Momeala inexistentă, George Kaplan, creată pentru a îndepărta bănuielile...
de la adevăratul agent, a devenit o momeală vie.
Da, profesore.
Cât credeți că va rămâne în viață?
Asta îl privește.
Ce vrea să spună doamna Finley...
Știu ce vrea să spună.
Nu putem aștepta să vedem cine-l omoară.
Vandamm și ai lui sau poliția?
Cum putem să-l salvăm fără să ne punem agentul în pericol?
Nu suntem prea cruzi?
Nu, draga mea, nu suntem cruzi.
Nu l-am inventat pe omul inexistent și i-am dat numele de George Kaplan...
stabilindu-i un model de comportament...
și mutându-i bunurile dintr-o cameră de hotel în alta doar ca să ne distrăm.
L-am creat pe George Kaplan...
și ne-am chinuit să-l convingem pe Vandamm...
că e agentul nostru care-l urmărește dintr-un motiv foarte important.
Nimeni nu neagă asta.
Foarte bine, atunci.
Dacă am sugera cumva că nu există un agent pe nume George Kaplan...
dacă Vandamm și-ar da seama că urmărește o momeală, nu un agent...
atunci agentul nostru, care lucrează sub nasul lui Vandamm...
va fi imediat bănuit, dat de gol...
și asasinat.
Ca ceilalți doi dinaintea sa.
Adio, domnule Thornhill, oriunde ai fi.
Trenul numărul 25...
20th Century Limited...
va pleca la ora 18:00, către Chicago...
Da, dragă. Știu.
Ascultă-mă, mamă. Am sunat la Plaza.
Kaplan a plecat și s-a mutat la Ambassador East, în Chicago.
De aceea...
Nu mă pot duce la poliție. Nu acum.
Ai văzut ziarele. Amprentele mele sunt pe cuțit.
Sunt hoț de mașini, șofer bețiv și criminal.
N-aș avea nici o șansă.
Trebuie să-l găsesc pe George Kaplan, care știe despre ce e vorba.
Nu, cu trenul. E mai sigur.
Pentru că n-am unde să mă ascund în avion, dacă sunt recunoscut.
Vrei să sar dintr-un avion în zbor?
Mulțumesc mult, mamă. La revedere!
VÂNĂTOAREA UCIGAȘULUI DE LA ONU
Vreau un compartiment de dormit în 20th Century.
Pleacă în cinci minute.
Știu. Vrei să te grăbești?
Cred că nu mai sunt bilete.
Nu mai sunt?
Puteți lua la cușetă.
Nu pot. La ce oră e următorul tren?
Abia la 10:00. Vă grăbiți?
Poți să suni, să vezi ce mai au?
Ați pățit ceva la ochi?
Da, sunt sensibili la întrebări. Vrei să suni?
Da, sigur.
Nu plecați!
E la ghișeul 15, la etaj. Grăbiți-vă!
Aveți noroc, domnule.
- Biletul? - Îmi conduc niște prieteni.
Spuneți-mi cum îi cheamă.
Vino aici!
Scuze.
- Îmi cer scuze. - E vina mea.
Scuze.
A luat-o încolo. Cred că a coborât.
În vagoane!
- Mulțumesc. - Nici o problemă.
Șapte amenzi de parcare.
- Bună seara. O persoană? - Te rog!
Un cocteil înainte de cină?
- Da, te rog. Un Gibson. - Imediat.
Ne reîntâlnim.
Da.
Îmi recomandați ceva?
Păstrăvul de pârâu. E puțin cam "păstrăviu", dar bun.
Îl iau.
"Păstrăv...
de pârâu."
- Poftim. - Da, domnule.
Știu. Îți par cunoscut.
Da.
Ai senzația că m-ai mai văzut.
Am efectul ăsta asupra oamenilor. E ceva cu fața mea.
E o față drăguță.
- Crezi? - Dacă nu credeam, nu spuneam.
Ești genul acela.
Care gen?
Sinceră.
Nu tocmai.
Bine. Pentru că femeile sincere mă sperie.
De ce?
Mă simt dezavantajat în fața lor.
- Pentru că tu nu ești sincer cu ele? - Exact.
Ca în problema cu cele șapte amenzi de parcare?
În momentul în care cunosc o femeie atrăgătoare...
trebuie să mă prefac că nu vreau să fac dragoste cu ea.
De ce trebuie să-ți ascunzi dorința?
Ar putea găsi ideea nepotrivită.
Sau poate că nu.
Cât noroc am avut că m-au așezat aici.
Norocul n-are nici o legătură.
Soarta?
I-am dat stewardului 5 dolari ca să te așeze aici, dacă apari.
Asta e o propunere?
Nu discut despre dragoste pe stomacul gol.
Deja ai mâncat.
Dar tu nu.
Nu crezi că e momentul să ne prezentăm?
Eu sunt Eve Kendall. Am 26 de ani, necăsătorită.
Acum știi totul.
Ce faci, în afară să duci bărbații la pieire în 20th Century Limited?
Sunt designer industrial.
Jack Phillips.
Manager de vânzări la Kingby Electronics.
Ba nu. Ești Roger Thornhill...
de pe Madison Avenue...
și ești dat în urmărire pe prima pagină a ziarelor din America.
Nu fi modest.
Nu te teme.
- N-o să spun nimic. - De ce?
Ți-am spus.
Ești drăguț.
Ăsta e singurul motiv?
O să fie o noapte lungă.
Așa e.
Nu-mi prea place cartea pe care am început-o.
Mă înțelegi?
Să mă gândesc.
Te înțeleg perfect.
Asta e marca mea. R.O.T.
Roger O. Thornhill. De la ce vine "O"?
De la nimic.
Te-aș invita în dormitorul meu, dacă aș avea.
Un compartiment?
Nimic, nici măcar bilet.
Mă joc de-a v-ați ascunselea de când am plecat din New York.
Cât de ciudat!
Nu-i așa?
N-am unde să dorm.
Eu am un compartiment mare numai al meu.
Nu mi se pare corect.
Compartimentul E.
Vagonul 3901.
Ce număr frumos!
E ușor de reținut.
3901.
Vezi?
N-am bagaje.
Și?
N-ai cumva o pijama în plus?
Tu ce crezi?
N-aș comanda desert, în locul tău.
Am înțeles.
Nu la asta mă refeream.
Trenul are o oprire neprogramată.
Doi bărbați au coborât dintr-o mașină de poliție când am intrat în gară.
Nu zâmbeau.
Du-te și spune-le să se grăbească.
Răbdarea e o virtute.
Ca și respirația.
Stai liniștit.
Ai ulei de măsline?
Ulei de măsline?
Dacă e să fiu sardină, vreau să fiu în ulei de măsline.
Intră!
- Cine sunteți? - Poliția statală.
Numele dumneavoastră, vă rog!
Eve Kendall. S-a întâmplat ceva?
Ați luat masa cu un domn în vagonul restaurant.
Da.
Era un prieten?
Nu l-am mai văzut niciodată.
Acesta e domnul?
Da, așa cred. Nu e o poză prea bună.
E primită telegrafic. A sosit de la poliția din New York.
Poliție?
E căutat pentru crimă.
Dumnezeule, nu!
Stewardul spunea că ați plecat împreună.
Poate că am plecat în aceeași clipă, dar nu împreună.
Despre ce ați discutat?
Despre ce?
Chelnerul spune că vă înțelegeați de minune cu Thornhill.
Așa îl cheamă? Thornhill?
Nu v-a spus?
Nu mi-a spus nimic.
Am pălăvrăgit despre mâncare...
despre călătoriile cu trenul și cu avionul.
Destul de inofensiv, având în vedere că fuge de poliție.
Pe cine a ucis?
Nu a spus unde se duce?
Nu.
Am bănuit că la Chicago.
Poate a coborât când ați urcat dumneavoastră?
Dacă-l mai vedeți, domnișoară...
Kendall.
Ne anunțați?
Mă duc să mă culc și o să încui ușa. Mă îndoiesc că voi mai vedea pe cineva.
Dacă îl vedeți, noi suntem în vagonul de observații.
Mă simt mai bine, știind asta.
Noapte bună!
Mai respiri?
Grăbește-te sau adu-mi un tub de respirat.
Caut deschizătorul de conserve furat de la însoțitor.
Salut!
Bună!
De ce ești atât de bună cu mine?
Să urc sus să-ți spun?
M-am gândit...
că nu ești în siguranță în Chicago, căutându-l pe George Kaplan ăsta...
despre care mi-ai spus.
O să te înhațe poliția de cum îți vede mutra.
Și e o mutră drăguță.
N-ar fi o idee mai bună să stai în camera mea de hotel...
în timp ce eu îl caut și îl aduc la tine?
Nu te pot lăsa să te implici. E prea periculos.
Sunt fată mare.
Da, peste tot.
E ridicol! Știi asta, nu?
Da.
Abia ne-am cunoscut.
Așa e.
De unde să știu că nu ești criminal?
Nu știi.
Poate că plănuiești și uciderea mea aici, în seara asta.
Îmi dai voie?
Te rog!
E mai bine decât să zbori, nu?
Ar trebui să ne oprim.
Imediat.
Trebuie să știu mai multe despre tine.
Ce ai mai putea ști?
Lucrezi în publicitate, asta e tot ce știu.
Așa e.
Trenul e cam instabil.
Cine nu e?
Ce altceva mai știi?
Ai gusturi la haine, la mâncare...
Și la femei. Îmi place aroma ta.
Ești priceput la vorbe.
Probabil că le poți pune să facă orice pentru tine.
Vinzi oamenilor lucruri de care n-au nevoie...
și faci necunoscutele să se îndrăgostească de tine.
Încep să cred că sunt plătit prea puțin.
Atenție!
- Nu curăța prin baie. - Bine, doamnă.
Apropo, am găsit asta pe jos. E a ta?
Da, doamnă. Am căutat-o.
- Aștept afară. - Mulțumesc.
Mulțumesc.
Și eu vă mulțumesc. Noapte bună.
Noapte bună!
Ieși, oriunde ai fi!
Însoțitorul.
Am văzut.
Unde eram?
Aici.
A fost drăguț că a deschis patul.
E un singur pat.
E semn bun, nu crezi?
Minunat.
Știi ce înseamnă?
Ce? Spune-mi!
Înseamnă că o să dormi pe jos.
Un mesaj de la doamna din 3901.
Ce fac cu el dimineață? Eve
- Ia-o înainte. Te ajung eu. - Da, doamnă.
Aveți ceva de raportat?
Da. Am dormit bine.
L-ai văzut pe cel pe care-l căutăm?
Domnul Thornycroft?
Thornhill.
Nu, îmi pare foarte rău.
Mult noroc amândurora.
- Cum merge? - Mă pot prăbuși în orice clipă.
Încă nu. Mai avem o probă dificilă. Uite!
Sunt obișnuit să duc greutăți, dar ce ai în bagaje?
- Bile de bowling, normal. - Normal.
În care e costumul meu?
În cel mic de sub brațul tău drept.
Mulțumesc. Asta îi face bine costumului.
Domnul Kaplan n-o să se supere pentru câteva cute.
Da, dacă mai e acolo. Cât e ceasul?
9:10.
9:10! Poate că a și plecat de la hotel.
Îl sun imediat ce ajungem în stație.
Mulțumesc. Mă descurc.
Un hamal într-o cabină telefonică? Trezește suspiciuni.
Bine. Știi ce să-i spui?
Vrei să vă vedeți imediat. E urgent. O problemă de viață și de moarte.
- Fără explicații. - Bine.
Cât îl sun, tu poți să te schimbi.
Unde propui să fac asta? Într-o vitrină de magazin?
Eu mă gândeam la toaleta bărbaților.
Chiar așa?
Ești cea mai isteață fată cu care mi-am petrecut o noapte în tren.
Cred că am scăpat.
Unde s-a dus?
- Pe unde a luat-o? - Unde s-a dus?
Nu știu. Mi-a luat hainele. S-a dus pe acolo.
De ce a durat atâta?
Am o față mare și o lamă mică. Ai vorbit cu Kaplan?
Da.
Bine. Ce a spus?
Vă întâlniți, dar în nici un caz la hotel.
- Vă vedeți afară. - Unde? Când?
- Am notat totul. - Mulțumesc.
Iei autobuzul care pleacă din Chicago...
către Indianapolis la 2:00 și îi spui șoferului
să te lase în stația Prairie, șoseaua 41.
Stația Prairie, șoseaua 41. Bun.
E la o oră și jumătate de Chicago.
Bine, închiriez o mașină.
Nu, domnul Kaplan a spus cu autobuzul. Vrea să fie sigur că ești singur.
Bine. Ce fac când ajung acolo?
Așteaptă la marginea drumului. O să vină la 3:30.
- Cum o să-l recunosc? - Te știe el.
Ai apărut și în ziarele din Chicago.
Ți-ai potrivit ceasul pe ora centrală?
Da, mulțumesc.
Ce e?
Ce să fie?
Da, pari... Nu știu. Pari stresată.
Fugi, până nu termină poliția însoțitorii de tren.
O să ne mai vedem, nu?
Cândva, sunt sigură.
N-am avut ocazia să-ți mulțumesc cum se cuvine.
- Te rog, du-te! - Dar unde te voi găsi?
Trebuie să-mi iau bagajele.
Da. Astea sunt actele pentru valizele mari.
Stai puțin!
Te rog.
Vin.
- Ce zi caldă! - Am văzut și mai rele.
Aștepți pe cineva aici?
Aștept autobuzul. Trebuie să vină.
Piloții ce aruncă pesticide se îmbogățesc, dacă trăiesc destul.
Deci nu te cheamă Kaplan?
Nu pot spune asta, pentru că nu e așa.
Vine! Exact la țanc.
- Ciudat. - Ce?
Avionul aruncă pesticide unde nu e recoltă.
Pleacă de aici! Celălalt rezervor poate exploda.
Ce s-a întâmplat?
Vino înapoi!
Îmi spuneți numărul camerei domnului George Kaplan?
Kaplan?
Cred că a plecat.
A plecat?
Da. A plecat la ora 7:10 dimineața.
7:10? Sigur?
Da. Ne-a lăsat adresa la care se mută.
Hotel Sheraton-Johnson, Rapid City, Dakota de Sud.
7:10?
Și cum de am primit un mesaj de la el la 9:00...
Poftim?
Nimic.
Îmi cer scuze că vă deranjez iar.
Domnișoara Eve Kendall mă așteaptă. E în camera 4 și ceva.
Am uitat numărul. Vă uitați dumneavoastră?
- Stă în 463. - Da, exact. Mulțumesc.
Bună.
Surprinsă?
Da.
Nu poți să scapi de mine, nu?
Aș bea ceva.
Am niște scotch.
Cu apă. Fără gheață.
Doi morți după prăbușirea unui avion peste o cisternă de benzină, șoferii scapă
Cum ți-a mers azi?
Întâlnirea cu Kaplan?
N-a venit.
Ciudat, nu?
De ce?
După câte explicații ți-a dat la telefon.
Poate că le-am notat greșit.
Nu cred că le-ai notat greșit. Cred că m-ai trimis unde trebuia.
De ce nu-l suni să întrebi ce s-a întâmplat?
Am sunat. A plecat. S-a dus în Dakota de Sud.
Dakota de Sud?
Rapid City.
Ce faci acum?
Încă nu m-am hotărât.
Depinde și de tine.
De mine?
Sigur.
Tu ești ajutorul meu, nu?
Mulțumesc.
Pentru noi! Pentru o prietenie lungă!
Adică n-o să te mai scap din vedere, de acum, iubito.
- Mi-e teamă că o vei face. - Ba nu.
Am și eu planuri. Iar tu ai probleme.
N-ar fi frumos dacă problemele mele și planurile tale ar fi legate?
Am putea sta aproape unul de altul...
fără să plecăm în direcții separate. Împreună. Înțelegi?
Răspunde, nu e pentru mine.
Încă nu. Nu sunt gata.
La ce oră?
Ne întâlnim atunci. Care-i adresa?
Da. La revedere.
Afaceri?
Da.
Design industrial?
Numai muncă, fără pauză.
Ar trebui să te simți bine, nu să vorbești cu clienții.
Nu vrei să iei cina cu mine?
Nu poți fi văzut în public.
Să mâncăm aici. E plăcut.
Nu pot.
Insist.
Vreau să-mi faci un serviciu.
- Un mare serviciu. - Spune!
Vreau să pleci chiar acum.
Stai departe și nu te mai apropia de mine.
N-o să putem fi împreună.
Noaptea trecută a fost noaptea trecută și asta e tot.
Asta e tot. Între noi nu va mai fi altceva.
Așa că, te rog...
La revedere!
Succes! Fără discuții. Pleacă.
Imediat?
Da.
Fără alte întrebări?
Da.
Nu pot face asta.
Te rog.
După masă.
Acum.
După masă. Așa e corect.
Bine.
Cu o condiție.
Lași valetul să-ți aranjeze costumul.
Ar trebui să stai în grajd, după cum arăți.
Bine.
Uite telefonul.
Valeții, vă rog.
- Unde suntem? - În 463.
Camera 463.
Cât de repede puteți curăța și călca un costum?
Da, repede.
20 de minute? E bine.
Bine. 463.
Vine imediat.
Dă-ți hainele jos.
Ce poate face un om dezbrăcat în 20 de minute?
Nu putea să dureze o oră?
Poți să faci un duș rece.
Așa e.
Când eram mic, n-o lăsam nici pe mama să mă dezbrace.
Dar acum ești mare.
Cum a ajuns o fetiță ca tine așa o femeie?
Cu șansă, cred.
Nu, ești rea, vicleană, pusă pe rele.
Ai ucis vreun om?
Pentru că ai putea duce un om în pragul morții fără să te chinui.
Așa că nu te chinui.
Vin imediat.
Pantalonii, te rog.
Mulțumesc.
Cred că o să fac dușul ăla rece.
Bine.
Această magnifică pereche de "fauteuils" Louis XVI.
Finisarea în aur originală. Tapițerie din mătase de damasc.
Cu cât să încep? Cât se licitează?
- 100 de dolari. - S-a licitat 100. Mulțumesc.
150 aici. Spune cineva 200?
Mulțumesc, 200 de dolari.
Dă cineva 300? Am 300.
400 din partea doamnei.
Mulțumesc, domnule.
S-a licitat 450 pentru pereche. Aud 500?
Spuneți 500?
Dă cineva 500?
Ultima strigare!
Vândut domnului Stone, din rândul doi. 450 de dolari.
Obiectul numărul 103.
Această sofa Aubusson minunată.
Într-o stare perfectă. Începeți licitația!
Cât?
S-au oferit 800 de dolari. Dă cineva nouă? Avem 900.
S-a licitat 900.
Cine oferă 1.000?
1.000, mulțumesc.
1.000, suntem la 1.000.
Dă cineva 1.100? Se vinde la 1.100.
Voi trei împreună.
Iată un tablou pe care numai Charles Addams îl putea face.
Bună seara, domnule Kaplan.
Înainte să ne dăm nume, spuneți-mi care e al dumneavoastră.
- N-am avut plăcerea. - Mă dezamăgiți, domnule.
Tocmai voiam să-i spun ei asta.
Întotdeauna am apreciat că sunteți un profesionist nemilos.
Ce v-a făcut să dați buzna așa?
Să fie un exces de interes în artă?
Da, arta supraviețuirii.
Ai băut ceva bun în ultima vreme?
M-a urmărit de la hotel până aici.
A fost în camera ta?
Ca toată lumea, nu?
150 de dolari. Mulțumesc. Să aud 200.
Dă cineva 200?
200, mulțumesc.
Și acum trei. Aud trei? 300, cineva?
300, mulțumesc.
Și patru. Aud patru? Cine dă 400?
S-a licitat 400.
Se dă cinci. Am 400.
Nu știam că ești colecționar de artă. Credeam că strângi doar cadavre.
500 de dolari.
500, mulțumesc.
Pun pariu că ai plătit serios pentru sculptura asta.
700 de dolari.
Merită și ultimul dolar, ascultă-mă pe mine.
Lucrează din suflet.
Din tot corpul, de fapt.
Vândut domnului Vandamm, cu 700 de dolari.
Domnule Vandamm!
V-a spus cineva că vă jucați rolurile cu prea multă seriozitate?
Mai întâi sunteți tipul de pe Madison Avenue...
care susține că a fost confundat.
Apoi, ați făcut pe fugarul...
care se dezvinovățește de o crimă ce n-a comis-o.
Acum faceți pe iubitul...
lovit de gelozie și trădare.
V-ar trebui mai puțină pregătire la FBI...
și mai multă la școala de actorie.
O să fiți satisfăcut doar când o să joc rolul mortului.
Veți primi rolul acesta imediat. Veți fi convingător, vă asigur.
Mulțumesc. S-au oferit 375 de dolari.
Avem 375, așteptăm 400.
375, se dau 400?
S-a ajuns la 400.
Ce formă subtilă de omucidere urmează în program?
O să fiu aruncat în oțel topit...
pentru a deveni o partea a unui zgârie-nori?
Sau o să-i cereți femeii să mă mai sărute o dată și să mă otrăvească?
Pe cine păcălești? N-ai sentimente, ca să suferi.
Ne-am săturat de tine.
Atunci de ce nu chemați poliția?
E ultimul lucru pe care ți l-ai dori, nu? Eu, pe mâna poliției.
Aș putea să le spun câte ceva.
De aceea ai pus-o să mă prostească în tren astă-noapte.
Ceva îmi spune că am mai multe șanse de supraviețuire la poliție.
Noapte bună, scumpo! Să nu crezi că nu mi-a plăcut.
1.200 de dolari acolo. Avem 1.200. Spune cineva 1.300?
Aud 1.300?
Se vinde la 1.200. Dă cineva 1.300?
Ultima oară.
Vândut. 1.200 de dolari. Mulțumesc.
Obiectul de catalog 109.
Acest superb exemplu al operei maestrului secolului al XVII-lea.
Va îmbogăți orice colecție de artă.
Cum doriți? De la cât să începem?
1.000 de dolari.
S-a licitat 1.000.
Am 1.250. Acum 1.500.
S-au oferit 1.500 de dolari.
1.750?
Am 1.750.
2.000.
S-au licitat 2.000 de dolari. Se oferă 2.500?
2.500, cineva?
2.250 o dată.
2.250 de două ori.
Ultima oară.
1.500.
Dar licitația a ajuns la 2.250, domnule.
Eu zic tot 1.500.
S-au oferit 2.250 de dolari.
Dă cineva 2.500?
2.250 o dată, 2.250 de două ori.
1.200.
Vândut pentru 2.250 de dolari. Și acum...
2.250 pentru copia asta?
Obiectul de catalog 110.
Un Louis XV sculptat și aurit stil "lit de repos".
Începem licitația de la 750 de dolari?
De unde știți că nu e fals? Pare fals.
Știm că tu nu ești fals. Ești un idiot adevărat.
Mulțumesc.
Oare aș putea...
să-l rog pe domnul să se conformeze procedurilor?
Bine. Încep cu 800 de dolari.
800, mulțumesc.
900?
1.000. Să aud 1.200.
1.100.
S-a licitat 1.100. Mulțumesc. Hai 1.200.
Am 1.100.
Hai cu 1.200. Cine oferă 1.200?
1.100 o dată. Cine spune 1.200?
1.100 de două ori.
1.200. Mulțumesc.
S-au oferit 1.200 de dolari. Hai cu 1.300.
Cine oferă 1.300?
13 dolari.
Vreți să spuneți 1.300.
Nu, 13 dolari. E mai mult decât face.
S-au oferit 1.200.
Hai, 1.300. Cine dă 1.300?
Cine spune 1.250?
1.200 o dată.
De două ori.
Ultima oară. 1.200.
2.000.
2.000?
2.100.
Îmi pare rău, dar nu putem...
Să fie 2.500.
Domnul n-ar vrea să coopereze?
Ultima ofertă a fost 1.200.
2.500. Și banii mei sunt buni.
Am...
- Cât era? - 1.200.
1.200 o dată, 1.200 de două ori...
3.000.
Vândut pentru 1.200.
- N-o să scapi așa. - Ar fi bine să plecați.
Ia mâna de pe mine sau te dau în judecată.
- De ce a durat atâta? - Hai să ne plimbăm!
Mișcă!
N-am terminat de licitat. Licitez 3.000 de dolari!
Îmi pare rău. Păcat! Mai încearcă.
Nu fi dur!
- Cu grijă, băieți. - Înăuntru.
- Sunt un bun prețios. - Urcă!
Îți mulțumesc că mi-ai salvat viața. Mulțumesc, prietene.
Păstrează-te pentru secție.
Hai să zâmbim și să ne bucurăm.
În curând veți fi eroi. Nu știți cine sunt?
O să aflăm când te vom închide pentru beție și dezordine.
Asta nu-i nimic. Ați dat lovitura.
"Poliția din Chicago prinde ucigașul de la ONU."
Mă numesc Roger Thornhill.
Uite!
- El e. - Așa e. Felicitări!
Aici 1055. Sergent Flamm.
Am prins un om care corespunde descrierii lui Thornhill, Roger.
Cod 76.
Căutat în New York. El e.
Sigur. Fără îndoială.
Michigan Avenue. Mergem spre nord, către secția 42.
Poftim?
Repetă!
Sigur?
Bine.
Da, am înțeles.
1055, terminat.
- Unde mergem? - La aeroport.
- De ce? - Pentru ordine.
La aeroport? Nu merg acolo! Vreau să fiu dus la secție.
Da?
De ce crezi că v-am chemat?
Ce zici de el? El ne-a chemat.
Stai la loc!
N-ai auzit? Vreau să fiu dus la secție.
Sunt un asasin periculos. Sunt un criminal dement.
Ar trebui să vă fie rușine.
NORD-VEST
Au spus că aici.
Îmi dați voie să stau jos? Am alergat toată ziua.
Credeam că nu mai ajung. Sunt prea bătrân pentru așa ceva.
Bine. Mulțumesc.
Pe aici, domnule Thornhill. Nu prea avem timp.
Așa e mai intim.
Nu v-am reținut numele.
Nu cred că l-am spus.
Sunteți de la poliție, nu? Sau de la FBI?
FBI, CIA, ONI. E aceeași supă de litere.
Bagă și asta în supa de litere. N-am fost implicat în crimă.
- Știm asta. - Știți?
Atunci de ce ați lăsat poliția să mă fugărească peste tot?
Nu intervenim în treaba poliției decât dacă e absolut necesar.
Acum a fost necesar.
Deci sunt reabilitat.
Aș vrea să mergeți mai repede. O să pierdem avionul.
Unde mergem? La New York sau la Washington?
Rapid City, Dakota de Sud.
Rapid City? De ce?
E aproape de muntele Rushmore.
Nu, mulțumesc. L-am mai văzut.
Ca și prietenul dumneavoastră, domnul Vandamm.
Vandamm?
Un individ remarcabil.
Și târfulița aia periculoasă care e cu el?
Domnișoara Kendall?
Amanta lui. Știm totul despre ea.
Spune-mi, ce are Vandamm de gând?
Să spunem că face import-export.
Cu ce?
Cu secrete guvernamentale.
Și de ce nu-l arestați?
Știm prea puține despre organizația lui.
Înțeleg. Ce legătură are asta cu muntele Rushmore?
Vandamm are o casă în apropiere.
Credem că pe acolo vrea să iasă din țară mâine seară.
- O să-l opriți? - Nu.
Atunci ce căutăm acolo?
Îl liniștim în privința lui George Kaplan.
Tu?
Tu ești George Kaplan, nu?
George Kaplan nu există.
Cum adică? Am fost în camera lui.
I-am probat hainele. Are mâneci scurte și mătreață.
Credeți-mă, nu există.
De aceea o să vă rog să fiți el în continuare, încă 24 de ore.
Hai! Mai discutăm în avion.
Ați început treaba cu capcana fără mine, terminați-o tot așa.
Am fi făcut-o, dacă nu v-ați fi băgat.
Ar trebui să-mi dați o medalie și o vacanță, nu să-mi cereți să fiu țintă...
doar ca să nu fie împușcat agentul vostru special.
Nu împușcat, domnule Thornhill. Descoperit.
Dacă sunt descoperiți, sunt ca și morți.
Din cauza dumneavoastră, deja se formează nori de bănuieli.
Din cauza mea?
Ascultă-mă!
Eu lucrez în publicitate, nu sunt afiș uman.
Am o slujbă, o secretară, o mamă...
două foste soții și mulți barmani care depind de mine...
și nu vreau să-i dezamăgesc lăsându-mă ucis.
Răspunsul e nu.
- V-ați hotărât? - Da.
- Adio, atunci. - Adio.
Dacă v-aș putea schimba părerea, aș vorbi despre domnișoara Kendall...
pe care e clar că o disprețuiți.
Da, pentru că se folosește de sex cu multă ușurință.
Probabil nu contează pentru dumneavoastră...
că a fost forțată să facă ce a făcut ca să se apere.
De ce să se apere?
De expunere, de asasinat.
Domnule Thornhill, ea e...
E unul dintre agenții noștri.
Nu!
Știu că n-ați vrut...
dar ați pus-o într-o poziție extrem de periculoasă.
E în joc mai mult decât viața ei.
Și dacă ei nu vin?
O să vină.
Nu-mi place cum mă privește Teddy Roosevelt.
Poate că încearcă să vă prevină, domnule Kaplan.
"Vorbește încet și ia-ți un baston mare."
Încearcă să-mi spună să nu accept planul ăsta tembel.
El nu știe în ce măsură sunteți cauza actualelor noastre probleme.
Nu știu dacă vreau să accept acuzația asta.
Dacă n-ați fi fost atât de atrăgător, încât domnișoara Kendall să se îndrăgostească...
Și invers.
Prietenul nostru Vandamm nu și-ar fi pierdut încrederea în ea.
Aseară și-a dat și el seama că ea s-a implicat emoțional.
Și ce-i mai rău, cu un om pe care-l bănuiește că e agent guvernamental.
Vrei să spui că sunt irezistibil?
Încerc să vă amintesc că aveți răspunderea...
de a ne ajuta să o repunem în grațiile lui Vandamm...
până ce el pleacă din țară.
Bine, bine.
Dar, după seara asta...
Fiți binecuvântați amândoi!
Uite-i!
Bună ziua, domnule Kaplan.
Ea nu!
Ne-am înțeles greșit în privința aducerii ei?
Trecem la asta mai târziu.
Trebuie să te fi surprins telefonul meu.
Deloc. Știam că poliția îți va da drumul.
Apropo, te felicit pentru ieșirea gălăgioasă...
din sala de licitații.
Mulțumesc.
Pentru ce dramă ne aflăm aici azi?
Nu cred că m-ai invitat în zona asta veselă...
ca să discutăm afaceri.
Și dacă ți-aș spune nu numai că știu când pleci din țară în seara asta...
ci și coordonatele de întâlnire...
și destinația finală.
N-ai vrea să-mi duci bagajele, nu?
Poate că te interesează prețul.
Prețul?
Ca să nu te opresc.
La cât te-ai gândit?
Vreau fata.
Vreau să primească ce i se cuvine.
Dă-mi-o mie. O să am grijă să fie acuzată de destule ca să se simtă...
prost pentru tot restul vieții.
Dacă faci asta, o să mă uit în altă parte azi.
Chiar ți-a intrat pe sub piele.
Nu e vorba de pielea mea, ci de a ta.
- Îți ofer șansa să ți-o scapi. - S-o schimb.
Cum vrei tu.
Sunt curios, domnule Kaplan.
Ce te face să crezi că sentimentele mele pentru ea s-au schimbat...
într-atâta, încât ți-aș da-o doar ca să stau liniștit?
Eu nu deduc.
Eu observ.
Phillip, dacă nu te superi, eu mă întorc acasă.
Stai o clipă!
Nu te apropia de mine. Dă-mi drumul!
Lasă-mă în pace! Dă-mi drumul!
Lasă lacrimile prefăcute.
Înapoi!
Prostuțo!
Nu te apropia de mine.
N-are rost. Nu te poți implica.
- Nu atinge nimic. - Înapoi!
Înapoi!
Să nu dureze mult.
Bună!
Te simți bine?
Da, așa cred.
L-am întrebat pe profesor dacă ne mai putem vedea.
Nu avem mult timp.
Nu?
Voiam să-ți spun...
Îmi cer scuze.
Nu e nevoie.
Înțeleg.
Ai făcut-o din datorie.
M-am purtat groaznic cu tine.
Te-am urât pentru asta.
N-am vrut să crezi...
Am folosit niște cuvinte dure, îmi pare rău.
- M-au rănit profund. - Dacă aș fi știut...
Nu-ți puteam spune.
- Sigur că nu. - Nu?
Cred că nu.
N-ai fost rănit. Sunt ușurată.
Ba am fost. Tu cum te-ai fi simțit?
În restaurant, când ai căzut. Când te-am împușcat cu gloanțe oarbe.
Atunci. Nu.
Dar ai căzut frumos.
Da, am fost destul de grațios.
Mai ales că nu e domeniul tău.
Nu, am ajuns aici printr-un accident. Care e scuza ta?
L-am cunoscut pe Phillip Vandamm la o petrecere și m-a fermecat.
N-aveam ce face în acel weekend...
și m-am îndrăgostit.
Drăguț.
În cele din urmă, profesorul și colegii lui m-au abordat...
cu detalii sordide despre Phillip și mi-au spus că...
relația mea cu el m-a făcut "extrem de valoroasă" pentru ei.
Și așa ai devenit cercetașă?
A fost prima oară când mi s-a cerut să fac ceva de important.
Așa a fost viața?
De ce?
Bărbați ca tine.
Ce au bărbații ca mine?
Nu cred în căsnicie.
Am fost căsătorit de două ori.
Ți-am spus eu?
S-ar putea să te urăsc iar. Era mai distractiv.
La revedere, iubitule!
Stai! Nu așa repede.
Trebuie să mă întorc să-i conving...
că am ocolit ca să nu fiu urmărită.
Nu mai putem sta câteva ore?
Tu trebuie să fii rănit grav.
Mă simt mai viu ca niciodată.
De partea cui ești?
A ta, dragă.
Nu încerca să-mi subminezi hotărârea tocmai când am nevoie de ea.
Eu mă duc la spital, iar tu te întorci la luptă.
Nu-mi place deloc.
Acum sunt în siguranță, datorită ție, draga mea ispită.
Nu-mi mulțumi mie. Nu mi-a plăcut.
Bine. N-o s-o fac.
După ce prietenul tău Vandamm pleacă în seara asta...
o să ne întâlnim să ne cerem scuze între patru ochi.
Știi că nu se poate.
Ba se poate!
Ți-a spus, nu?
Ce să-mi spună?
Trebuie să pleci.
- Ce nu mi-ai spus? - De ce n-ai făcut-o?
Ea pleacă cu avionul, cu Vandamm, în seara asta.
Pleacă cu Vandamm?
De aceea ne-am chinuit atâta ca să pară certată cu legea.
Ca Vandamm să nu refuze s-o ia cu el.
Nu trebuie să-ți spun cât de prețioasă poate fi acolo.
M-ai mințit! Ai spus că după seara asta...
Trebuia să mă ajuți.
Te-am ajutat.
Nu te enerva.
- Crezi că o să te las să faci asta? - Trebuie.
Nimeni nu trebuie să facă nimic!
Nu-mi plac jocurile tale.
Războiul e un iad, domnule Thornhill, chiar dacă e rece.
Dacă nu-i poți învinge pe cei ca Vandamm...
fără să le ceri fetelor să plece cu ei...
poate fără să se mai întoarcă...
ar trebui să înveți să pierzi câteva războaie reci.
Deja facem asta.
- Nu te las să pleci. Coboară! - Nu strica totul.
...l-a împușcat pe domnul Kaplan de două ori în fața oamenilor îngroziți...
care veniseră în parc să vadă monumentul de pe muntele Rushmore.
Martorii descriu atacatoarea ca fiind o blondă atrăgătoare, de până în 30 de ani.
Kaplan, dus la spital în stare critică...
a fost identificat drept angajat al guvernului.
Tragedia s-a desfășurat foarte repede.
Chris Swenson, picolo în restaurantul de la muntele Rushmore...
spune că a auzit strigăte în...
Am ajuns.
Pantaloni, o cămașă și astea.
Mulțumesc.
O să-ți ajungă pentru următoarele zile.
Următoarele zile?
Ce e asta?
Aici m-am lovit de scaun când am căzut în restaurant.
Tu și planurile tale stupide. Împușcături!
- Altfel, te simți bine? - Da, n-am nimic.
Având în vedere că șoferul tău are un ciocan în loc de mână.
Da, îmi cer scuze.
Nu-i nimic. Probabil că o meritam.
Meritam și ușa încuiată.
Dacă erai văzut sănătos, domnișoara Kendall putea fi ucisă.
- Deja am început s-o uit. - Bine.
- E mai bine așa. - Mult mai bine.
Peste o oră o să fie plecată.
Cum merge treaba în Rapid City?
Totul e bine.
Moartea domnului Kaplan a căpătat autoritatea cuvântului scris.
Toată lumea cooperează de minune.
Mă incluzi și pe mine.
- Și eu cooperez. - Îți sunt recunoscător.
- Îmi faci un serviciu? - Orice.
Aș vrea să beau ceva. Îmi aduci un coniac?
O jumătate de litru.
Pot să beau și eu?
Dacă vrei și tu, adu un litru.
Ne vedem în câteva minute.
- Stai! - Scuză-mă.
Stai!
- Nu vreți să vă duc sus? - Nu, mulțumesc. E în regulă.
- N-ai de ce să-ți faci griji. - Mi-am pierdut cumpătul.
Nu spun asta doar ca să te simți tu bine.
Sunt sincer.
Nu știam ce fac.
Vrea să te distrugă. Trebuia să te aperi.
- Nu punându-te în pericol. - Prostii!
Curând vom pleca împreună și mă voi dedica fericirii tale.
Care e situația, Leonard?
- Te referi la avion? - Desigur.
Care era ultimul raport?
Ajunsese la Whitestone. E la 2.000 m și coboară.
- Cam zece minute? - Cel mult.
Și acum...
Aș putea să vă spun ceva de despărțire, domnule?
Desigur.
Între patru ochi.
Eu îmi fac bagajul.
Cum poți să-ți iei adio...
de la mâna dreaptă?
În cazul dumneavoastră, o să vă doriți s-o fi tăiat mai curând.
Știu că țineți mult la domnișoara Kendall...
N-avea ce să fie.
Probabil că ai avut îndoieli în privința ei.
Încă mai am.
Prostii!
De ce nu i-ai spus că...
mica noastră comoară are stomacul plin de microfilme?
Pe al meu vrei să-l umpli cu vești proaste.
Uneori, adevărul doare.
N-am auzit decât insinuări.
Poate e intuiția mea feminină, dar n-am încredere în ordine.
Ordinea e rezultatul unui plan deliberat.
L-a împușcat într-un moment de furie.
Erai acolo, ai văzut și tu.
Da.
Și totul a fost strâns într-un pachet frumos și îngrijit.
A: A înlăturat îndoielile pe care le aveai față de...
Cum i-ai spus? "Devotamentul" ei?
B: Și-a oferit un motiv pentru a pleca cu tine...
în caz că te-ai fi răzgândit.
Cred că ești invidios.
Nu, sunt serios. Sunt emoționat.
Leonard!
Arma cu care a tras în Kaplan.
Am găsit-o în bagajul ei.
E un truc vechi. Îl împuști pe al tău ca să arăți că nu ești cu el.
L-au îmbunătățit cu cartușe oarbe.
Ce era zgomotul ăla?
Și noi ne-am întrebat, Leonard, nu?
Repede, iubito. Trebuie să plecăm.
Imediat.
Doar n-o iei în avion cu tine?
Ba da.
Ca și prietenii noștri, și eu cred în ordine.
De acest material se scapă mai ușor de la înălțime...
în apă.
Vrei niște șampanie, înainte să plecăm?
Mi-ar plăcea.
S-ar putea să fie caldă.
Cu gheață merge.
Ești sigură?
Au aflat de tine
Sunt în camera ta
Pentru tine, dragă...
și momentele plăcute pe care le-am trăit.
Mulțumesc.
Uite-l!
Bea, Leonard! Șampania e bună.
Nu avem timp.
Întotdeauna ai stricat cheful altora?
E una din calitățile mele de bază...
după cum se vede.
M-aș bucura dacă m-ai considera alături în această călătorie...
fie și doar cu gândul.
Așa voi face.
E încă departe spre nord și e foarte sus.
Probabil că vrea să facă o coborâre lungă și lentă.
N-ai fi putut avea o noapte mai bună ca asta.
Plafonul și posibilitățile sunt nelimitate.
Începe să întoarcă.
Să mergem.
Ar trebui să aterizeze în maxim trei minute.
- Vino, Eve. - Bine.
Mi-am uitat cerceii sus. Vin imediat.
Putem să ieșim pe fereastră. E o mașină jos.
Ce faci? O să strici totul.
Știu că erau gloanțe oarbe. O să te omoare.
Ce?
Leonard ți-a găsit arma în bagaje.
Statueta de la licitație e plină cu microfilme.
Așa le-a obținut.
Orice ai face, nu urca în avion.
Nu-ți face griji, Anna. Am făcut toate aranjamentele.
Tu și soțul tău veți fi în Canada mâine dimineață.
- Vă mulțumesc. - Aveți grijă!
Vom avea.
Fiți binecuvântat!
Stați pe loc!
Stai jos.
După ce pleacă avionul, soțul meu și domnul Leonard se vor întoarce.
Ce e?
Nu-mi găseam cerceii.
O să apară ei.
Când ajungeți la New York salutați-o pe sora mea.
Mulțumiți-i ei pentru rolul doamnei Townsend.
Spune-i aruncătorului de cuțite că i-am liniștit soția.
Asta e tot, Leonard.
Ia statueta înapoi.
Menajera m-a ținut locului cinci minute...
până mi-am dat seama că era arma de jucărie.
- Văd că ai dovlecelul. - Da.
Asta nu e bine. Suntem pe vârful monumentului.
- Ce facem? - Coborâm.
Nu putem.
Vin. N-avem de ales.
Dacă scăpăm de aici cu viață...
să ne întoarcem împreună cu trenul la New York.
Bine?
E o propunere?
E o cerere în căsătorie.
Ce s-a întâmplat în primele două căsnicii?
Soțiile mele au divorțat de mine.
De ce?
Spuneau că am o viață plictisitoare.
Vino!
Ești teafără?
Hai!
Ajutor!
Mulțumesc, sergent.
N-a fost corect să folosești gloanțe adevărate, nu?
Întinde-te! Acum.
Încerc.
Hai, te-am prins.
- Sus! - Nu pot.
Ba poți.
Hai!
Trage tare!
Veniți, doamnă Thornhill.
Roger, e o prostie.
Știu, dar sunt sentimental.
SFÂRȘIT
LA NORD, PRIN NORD-VEST
Traducerea: DVD Retail
Revizuire: muLineZu