Doamnelor și domnilor, tineri și bătrâni,
poate vi se va părea cam neobișnuit
să ne adresăm vouă înainte de film,
dar și subiectul este neobișnuit.
Povestea nașterii libertății. Povestea lui Moise.
Cum mulți dintre voi știu deja,
Biblia nu spune nimic despre aproape 30 de ani din viața lui Moise,
din momentul în care el e doar un bebeluș de 3 luni,
găsit în tufișuri de Bithiah, fiica faraonului,
adoptat apoi la curtea egipteană,
până când află că este evreu la origine
și omoară Egipteanul.
Pentru a povesti acești ani, am apelat la istorici antici,
ca Philo și Josephus.
Philo a scris în epoca apariției lui Iisus din Nazaret pe Pământ,
și Josephus cam 50 de ani mai târziu,
în epoca distrugerii Ierusalimului de către romani.
Acești istorici aveau acces la documente distruse astăzi
sau pierdute, ca Pergamentele de la Marea Moartă.
Acest film ridică întrebarea
dacă oamenii trebuie să trăiască în regatul lui Dumnezeu
sau sub domnia capricioasă a unui dictator ca Ramses.
Sunt oamenii proprietatea statului
sau suflete libere?
Această bătălie încă se mai duce în toată lumea.
Intenția noastră n-a fost să inventăm o poveste
ci să rămânem fideli poveștii de inspirație divină,
de acum 3000 de ani.
Cele 5 cărți ale lui Moise.
Această poveste durează 3 ore și 39 minute.
Va exista un antract.
Vă mulțumesc pentru atenție.
CELE 10 PORUNCI
Această operă se bazează pe numeroase surse
și conține extracte din următoarele cărți:
Cei care urmăresc acest film, produs și regizat de Cecil B. De Mille,
vor face un pelerinaj în ținutul străbătut de Moise acum 3.000 de ani,
conform relatărilor antice ale istoricilor Philo, Josefus,
Eusebius Învățatul
și Sfintele Scripturi.
Și a zis Dumnezeu: "Să fie lumină!"
Și a fost lumină.
Și, din această lumină, Dumnezeu a creat viața pe Pământ.
Iar omului i s-a dat în stăpânire Pământul
și i s-a dat puterea de a alege între bine și rău.
Dar oamenii căutau să-și impună voința,
pentru că nu cunoșteau lumina legii lui Dumnezeu.
Au pus stăpânire peste semenii lor.
Cei cuceriți au fost obligați să-și slujească stăpânii.
Cei slabi au fost obligați să-i slujească pe cei puternici.
Și libertatea a fost izgonită din lume.
Așa i-au împilat și egiptenii pe fiii lui Israel.
Și le-au făcut viața amară în sclavie,
iar strigarea lor s-a suit până la ceruri.
Și Dumnezeu a căutat spre ei și a trimis în Egipt,
în coliba umilă a lui Amram și Zochabel,
sămânța unui bărbat în mintea și inima căruia
vor fi scrise legea și poruncile Domnului.
Un om care va înfrunta de unul singur un imperiu.
Fiu al zeilor, ieri astrologii noștri au văzut o stea nefastă
- intrând în Casa Egiptului. - Adică război?
Din Sinai până în Libia, și până la Cascadele Nilului,
cine să ridice sabia asupra noastră?
Dușmanul de care trebuie să ne temem e în Egipt.
Sunt sclavii evrei din ținutul Goshen.
Eu îmi număr dușmanii după săbii,
nu după lanțuri, mare preot.
S-au mai făcut săbii din lanțuri.
Acestor sclavi li s-a profețit un izbăvitor
care-i va elibera din sclavie. Steaua îi anunță nașterea.
Atunci, să moară toți evreii!
Sclavii sunt bogăție. Mai mulți sclavi înseamnă mai multe cărămizi.
Mai bine mai puține cărămizi și mai puțini evrei în Goshen.
Este frontiera noastră de est.
De vreme ce Izbăvitorul e printre cei nou-născuți, doar aceștia trebuie uciși.
Să fie uciși toți nou-născuții de parte bărbătească ai evreilor.
Așa să se scrie. Așa să se împlinească.
Așa poruncește Ramses I.
Nu. Unde? O, nu!
Vă rog. Vă rog! Nu!
Dumnezeul lui Avraam.
Ia acest prunc în mâinile Tale ca să crească și să te slujească.
Dar, mamă, nici nume nu i-am dat.
Dumnezeu îi va da nume.
Uită-te după el, Miriam. Privește-l dintre trestii.
- Vezi unde-l duce Domnul. - Da, mamă.
- De ce n-ai spus nu? - Nu s-a gândit.
Poftim, aruncă!
- Te-ai îngrășat. - Prea multe prăjituri cu susan.
Prinde un lotus și ți se va împlini o dorință!
Ce-ți vei dori, Tuya, aur sau un bărbat?
Aur, desigur. Apoi pot avea ce bărbat vreau.
- Aurul nu umple o inimă stearpă. - Liniște, gâște zgomotoase.
Memnet, tu ești mulțumită numai când ești tristă.
Proastelor! Să vorbiți de inimi sterpe în fața fiicei lui Faraon.
Ce mai este în inima ei
- pe lângă amintirea unui soț mort? - N-am vrut s-o rănim.
- Priviți, e ceva acolo! - Vezi să nu fie un crocodil!
Bithiah poate face și crocodilii să plângă.
Ce este, Bithiah? Ce ai găsit?
Doar un coș dus de ape.
- Ai nevoie de ajutor? - Memnet, spune-le să plece.
Vreau să fiu singură.
Vedeți ce-ați făcut? Înapoi la palat.
Plecați. Toate. Și muzicanții.
- N-o supărăm pe Bithiah. - S-a plictisit de voi și eu la fel.
- Plecați! - Tu te-ai plictisit de orice.
Hai, plecați!
Grăbiți-vă! Ați supărat-o destul.
- Ce ai găsit? - Răspunsul la rugăciunile mele.
Te-ai rugat pentru un coș?
Nu.
M-am rugat pentru un fiu.
Soțul tău este în Casa Morților.
Și l-a rugat pe zeul Nilului să-mi aducă acest frumos băiat.
Cunoști lucrătura acestei pânze?
Dacă fiul meu e acoperit cu ea... este un veșmânt împărătesc!
Împărătesc! Este acoperământul unui sclav evreu!
Acest prunc a fost pus pe ape ca să scape de edictul tatălui tău.
Eu sunt fiica lui Faraon și acesta este fiul meu.
Va fi crescut în casa mea ca prinț al celor două regate.
Mama mea și mama ei înaintea ei au fost sclave ale lui Faraon.
Nu te voi vedea făcând un prinț din acest sclav.
Ba mă vei vedea, Memnet.
Îl vei vedea acoperit de glorie.
Și îl vei sluji așa cum mă slujești pe mine.
Umple coșul cu apă și scufundă-l în uitare.
Ridică-ți mâinile, Memnet.
Ce ai îngropat în Nil să rămână îngropat în inima ta. Jură!
Voi tăcea.
Ziua când vei încălca acest jurământ va fi ultima ta zi.
Tu vei fi gloria Egiptului, fiul meu.
Puternic cu vorba și fapta.
Regii se vor înclina în fața ta.
Numele tău va dăinui și după ce piramidele se prăbușesc.
Și...
...pentru că te-am scos din apă, te vei numi Moise.
Moise. Moise.
Își anunță sosirea de departe, nu-i așa, fiule?
Popularitatea lui poate fi periculoasă, mărite Seti.
Pentru cine, Ramses? Pentru mine sau pentru tine?
N-ar fi prima oară când faima a întors un prinț împotriva faraonului.
Sau când invidia a întors un frate contra altuia.
- Invidia e pentru cei slabi. - Și frumusețea pentru cei puternici.
- La asta te gândeai? - Dacă te referi la Nefretiri, da.
E frumusețea prințesei cea care te atrage,
sau faptul că trebuie să se mărite cu succesorul meu?
Eu sunt fiul tău de sânge. Cine altcineva ți-ar putea fi succesor?
Mă va urma cel care e mai capabil să conducă Egiptul.
Am o datorie față de strămoșii, nu față de fiii mei.
- Atunci eu îți voi urma. - Chiar așa?
Nu lăsa ambiția să te distrugă.
L-am trimis pe Moise să distrugă un oraș. Se întoarce triumfător.
Te-am trimis pe tine să construiești unul. Unde este?
Va fi gata atunci când bag frica
în sclavii evrei care îl construiesc.
Dar sunt sigur, tată...
...că niciun frate închipuit nu-ți va primi coroana,
sau pe Nefretiri.
Chiar așa?
Eu aleg cine îmi primește coroana...
...și pe Nefretiri.
Cred că-l văd, Memnet.
Moise.
Da, îl văd!
Moise!
Ascultă, Memnet. Ascultă.
Trompetele spun întregii lumi că s-a întors la mine. Ascultă-le.
Și tot strigătul lor este înăbușit de bătaia inimii mele.
Auzi, Memnet? Întregul oraș îi strigă numele.
Îi aud.
Slăvitul Moise, prințul Egiptului,
fiu al surorii lui Faraon, protejatul zeului Nilului,
Comandant al Armatei de Sud.
Bine ai venit acasă!
Prințe Moise!
Binecuvântarea lui Amon-Ra să coboare asupra ta, mărite prinț.
A înfrânt mândria Etiopiei.
Ce moară stricată!
Eu sunt de acord cu el.
...slăvit pe Pământ, Cuceritorule, așa cum soarele e slăvit în ceruri.
Bun venit fiului surorii mele.
Am auzit c-ai luat ibiși de pe Nil
să distrugi șerpii veninoși folosiți contra ta
atunci când ai asediat Saba.
Fie ca brațele mele să rămână puternice în slujba ta, mărite Seti.
Cine e acest tânăr zeu sosit în casa lui Faraon?
Nu mai e nevoie să-ți spun că-i împărtășesc bucuria.
Într-adevăr, frate, nu e nevoie.
Preamărite, îți aduc Etiopia!
Ordonă-le să îngenuncheze.
Să ordoni supușilor tăi, frate.
L-am adus pe regele Etiopiei și pe sora lui ca prieteni,
ca aliați care ne apără granița de sud.
Fiul meu a procedat înțelept, Etiopia. Vă spun bun venit, ca prieteni.
Mărite rege, îți cer o singură favoare.
Această piatră verde, din munții noștri,
vreau să o dăruiesc acestui prinț al Egiptului,
pentru că e la fel de bun pe cât e de înțelept.
Zeii sunt mulțumiți când văd că un om este cinstit de dușmani.
Și ce dușman frumos.
Aveți grijă să se simtă bine.
Preamărite, iată întregul tribut al Etiopiei. Hamali!
Voi trimite pe Nil 20 de barje pline cu bogățiile pe care le vezi aici.
Butuci de abanos și smirnă pentru noul tău oraș.
Un tribut foarte frumos, Moise. Deși nu am un nou oraș.
Și nici n-o să ai.
Sclavii mai degrabă mor decât să te slujească.
De ce?
Cred că un izbăvitor îi va elibera din sclavie.
Izbăvitor! A fost prezis de fiecare stea căzătoare de pe vremea tatălui meu.
- Dai vina pe el pentru eșecul tău! - Eu nu încerc să mă scuz.
Dacă n-ai încredere în mine, să construiască Moise orașul.
Nu. Încearcă să-l îndepărteze pe Moise de tine, Seti.
Sau de tine, poate.
Poate cocoșii noștri ar cânta mai încet pe alt acoperiș.
Veniți în fața mea.
Vrei să-ți mulțumești faraonul, Moise?
- Voința ta e lege pentru mine. - Atunci fă-mi tu orașul.
Înțeleaptă decizie. O însărcinare nobilă.
Ramses, tu crezi că Izbăvitorul este un mit?
Nu contează ce cred eu. Ceea ce contează e că sclavii cred în el.
Desigur, desigur.
Atunci vei merge și tu la Goshen.
Află dacă acest Izbăvitor e real sau e mit.
Dacă e mit, adu-mi-l într-o sticlă, dacă e real...
...adu-mi-l în lanțuri.
Așa să se scrie. Așa să se împlinească.
Ești parfumată ca vinul Babilonului. Aș putea...
...dar ești prințesa moștenitoare
și după legea lui Faraon, te poți mărita doar cu un faraon.
Mă voi mărita cu un faraon.
Cu tine.
- Ramses n-ar fi de acord. - Dar Seti ar fi!
Cât ai fost plecat, i-am amintit de tine mereu.
Dar, dacă nu reușești, vei fi prințul unei provincii din deșert
și eu, soția lui Ramses. Moise, construiește-i orașul
și Seti nu-ți va refuza nimic.
O să-l construiesc de dragul lui Seti, nu pentru tronul Egiptului.
Dar eu sunt Egiptul.
Acum flacăra pe care ai aprins-o arde aproape de tron.
Pe limba ta o să pieri, Memnet.
Un cuceritor deja cucerit?
Primul chip pe care l-am căutat e ultimul pe care-l văd. Mamă.
Mulțumeam zeilor pentru că te-ai întors.
Dar văd că ești în mare pericol aici.
Un pericol îmbătător, mamă.
Ia-o de soție dacă poți, fiule, dar nu te îndrăgosti de ea.
N-o să-i dau atâta bătaie de cap ca sclavii din Goshen.
Te-ai îndopat destul. Ridică pietrele alea și mișcă!
Tu, mai sunt și alți porci de adăpat.
Pune pietrele înapoi.
- Hei, nufărule! - Mă cheamă Lilia.
Pentru mine ești un nufăr și am nevoie de apă.
Iosua.
Credeam că nu mai cobori.
Apa înaintea dragostei, draga mea.
Trebuie să bei tot Nilul ca să-ți astâmperi setea?
Nu, îmi trebuie doar buzele tale.
Ai grijă, dragul meu. Ochii lui Dathan văd prin piatră.
Dathan e un vultur care mănâncă trupul poporului său.
Mi-e teamă când mă privește.
Dacă te atinge, îl sugrum cu biciul lui.
Ca să mai moară o mie!
E viața în sclavie mai bună decât moartea?
Iosua, trebuie să sperăm.
Dumnezeu ni-l va trimite pe Izbăvitor.
Speranță! Pe urmele fiecărei speranțe vine Dathan.
Tu ești Dathan, supraveghetorul evreu.
Supraveghetorul șef evreu, Măria Ta.
Baka, arhitectul șef, mi-a spus că mă pot baza pe tine.
Sunt măgulit de aprecierea lui.
Că mă pot baza pe tine să-ți vinzi și mama.
Și cine sunt eu să-l contrazic pe arhitectul șef?
Unde e pretinsul Izbăvitor care-i va elibera pe evrei?
Cine știe, Prinț Nemuritor? Nu-mi fac mărturisiri mie.
- Dar poți afla. - Fără îndoială.
Ai urechile unui șobolan și nasul unui dihor.
Pentru a vă sluji, fiu al lui Faraon.
Adaugă la ele și ochii unei nevăstuici și găsește-mi-l pe Izbăvitor.
Hai, puneți osul! Împingeți!
- Hei, sus! - La stânga!
Babo! Babo!
Mai pune unsoare sub lespedea din mijloc!
- Yochabel. - Ajută-mă!
Oprește piatra!
Continuați lucrul!
- Continuă să tragi! - Yochabel s-a agățat. Opriți.
Puneți-vă spinările la treabă! Trageți!
- Trageți! - O s-o omorâți. Opriți lespedea!
Nu oprim un bloc în mișcare pentru o babă!
Dă cu biciul! Mișcați-o!
Yochabel! Opriți lespedea! Opriți lespedea!
Nu vă opriți! Nu vă...
Stați! Opriți, pe toate frânghiile!
Opriți, stâlpii! Jos!
Apă!
- Dați-i drumul bătrânei! - Rămâne acolo și tu o să fii hrană leilor.
- Iosua! - Nu! Nu pe Iosua.
- Du-te la prinț și cere-i îndurare. - Lui Ramses?
Nu, prințului Moise, acolo, la pavilion.
După ea! După ea!
Opriți-o!
Opriți-o pe fata aia!
Sacagița, opriți-o!
Opriți-o pe fata aia! Opriți-o!
Îndurare, prințe Moise!
- Îndurare, prințe Moise! - Vino încoace.
- Îndurare? Ce ai făcut? - Nu pentru mine, stăpâne.
Pentru un sclav care ne-a salvat pe mine și Yochabel de la moarte
între blocurile de granit.
Așa o floare delicată strivită între pereți de piatră.
- Cum? - Un cioplitor l-a lovit pe supraveghetor.
Nu poate fi decât o pedeapsă pentru cioplitor.
Sângele e mortar prost. Vino.
Prințul Moise!
La o parte!
O îngropați pe bătrână într-un mormânt de piatră?
Înălțimea Voastră, s-a prins. N-am putut să mă eliberez.
Umerii tăi n-ar trebui să mai poarte poveri, bătrâno.
Domnul mi-a reînnoit puterile și mi-a ușurat poverile.
Mai bine ți le lua de tot.
Bătrânii sunt puși să ungă lespezile, stăpâne.
Dacă mor, nu-i nicio pierdere.
Ești arhitect șef sau măcelar șef?
Dacă am opri lespezile pentru fiecare femeie care cade,
orașul n-ar fi gata niciodată.
Dacă nu-s obligați, sclavii nu muncesc.
N-au randament pentru că nu-s hrăniți.
- Tu pari destul de puternic. - Sunt cioplitor.
- Faraonii vor imagini săpate adânc. - Lasă biciul!
Știi că mori dacă lovești un egiptean?
Știu.
- Dar l-ai lovit. De ce? - S-o scap pe bătrână.
- Ce este ea pentru tine? - O bătrână.
- Stăpâne, trimite-l la moarte. - Omul ăsta are curaj.
- Nu vorbești ca un sclav. - Dumnezeu i-a făcut pe oameni liberi.
- Care Dumnezeu? - Dumnezeul lui Avraam. Atotputernicul.
Dacă Dumnezeul vostru e atotputernic, de ce sunteți sclavi?
El va alege ceasul libertății noastre și pe Izbăvitorul nostru!
- Stăpâne, omul ăsta e trădător. - Nu e trădare să-ți dorești libertatea.
Dați-i drumul.
Ai probleme cu sclavii, frate?
Niciuna care să nu poată fi rezolvată cu o rație de grâu și o zi de odihnă.
O zi de odihnă?
Când caii tăi obosesc, se odihnesc. Când flămânzesc, îi hrănești.
Sclavii trag lespezi și cărămizi, caii mei îl trag pe viitorul faraon.
Este grâu în hambarele din Goshen?
Nu vei îndrăzni să-l iei, frate.
Grânarele templului sunt pline!
Ia câțiva împingători și femei cu coșuri.
Așa voi face... mărite prinț.
Fii atent, Moise. Grânele din templu sunt ale zeilor.
Ce pot digera zeii nu se va strica în burta sclavilor.
- Împingători! - Înapoi la locul tău!
- Am ordine de la prinț. - Ridicați stâlpii!
- Aduceți 100 de femei cu coșuri. - Elisheba, ia cu tine femeile.
Voi cu stâlpii, după mine!
La o parte! Spargeți poarta hambarului!
Înapoi!
Acum pruncul meu va avea mâncare!
Umpleți-vă șalurile.
- Iosua a făcut asta! - Și prințul Moise!
Mai aduceți coșuri!
Bine, bine.
Fiu al zeilor...
Poftim! Șacalii mei i-au încolțit pe câinii tăi.
Câinii încolțiți sunt periculoși.
Când merg vertical și se hrănesc cu grânele templului.
Îmi aduci plângeri contra lui Moise de luni întregi.
Orașul se construiește, iar eu câștig jocul.
- Nu ne-ntrerupe cu nimicuri. - Până să fie terminat orașul,
aceste nimicuri te vor surprinde.
Viața e plină de surprize.
Și astăzi am una pentru tine, pisicuța mea.
Moise!
Și Ramses.
Crocodilule.
Poftim, o triplă. Ai pierdut. Nu te mai las să câștigi.
Ai crezut că, dacă pierzi în fața mea, câștigi pentru Moise.
Știi, coroanele se pierd uneori cu zâmbete și gropițe.
- La fel și răbdarea. - A ta?
Sunt gata planurile pentru jubileul meu?
În afară de proclamarea căsătoriei dintre Ramses și Nefretiri.
- Nu! - Ești sigur că va fi Ramses?
Cine altcineva ți-ar putea urma?
Moise, desigur.
Moise a golit de grâu grânarele templelor.
Nu pari mai slab. Amândoi sunteți generoși cu sfaturile.
- Ții seama de al meu? - Nu, îmi aleg singur urmașul!
Ți-ai pierdut capul, dragă?
Te-am trimis la Goshen să aduci capul șacalului care vrea să elibereze sclavii.
- Unde este? - Nu mai au nevoie de Izbăvitor.
- Îl au pe Moise. - Asta e o ghicitoare?
Le dă grânele preoților și îi lasă să se odihnească o zi din șapte.
- Ei îi spun "ziua lui Moise". - Acest bărbat vrea să fie zeu.
- Eu îl prefer ca bărbat. - Tu l-ai prefera ca faraon.
- Ți-e teamă de Moise? - Da.
Ține Etiopia în stânga și Goshen în dreapta,
iar tu, Faraon, ești între ele.
Vrei să spui că ar putea ridica sclavii contra mea?
- I-am fost ca un tată. - Ambiția nu cunoaște tată.
Moise nu te-ar putea trăda mai mult decât aș putea eu.
- Îmi poate spune asta când sosește. - Nu vine, tată.
Cum? Am trimis după amândoi.
A trimis vorbă că nu poate veni, pentru că e presat de... alte probleme.
Ai auzit? Alte probleme!
Escorta mea.
Voi veni cu tine, fiule, ca să văd ce crește în Goshen, orașul
sau semințele trădării.
Viperă mincinoasă!
Te vei îneca cu propriul venin dacă vrei să-l întorci pe Seti contra lui Moise.
Tu vrei să-l întorci pe Seti contra mea.
Nu uita, draga mea, că trebuie să te măriți cu viitorul faraon,
că vei fi a mea.
A mea, ca șoimul, sau câinele sau calul meu. Te voi iubi mai mult
și te voi crede mai puțin.
Nu vei face niciodată pentru mine ce ai face pentru Moise.
Te cunosc, draga mea.
Ești o mică păuniță înșelătoare, cu gheare ascuțite.
Dar ești hrană pentru zei și te voi avea pe toată.
Nu mă vei avea deloc. Credeai că sărutul meu îți arată ce vei avea?
Nu, îngâmfatul meu, îți arată ce nu vei avea.
- Nu te-aș putea iubi niciodată. - Contează?
Vei fi soția mea.
Vei veni la mine ori de câte ori te voi chema.
Și îmi va plăcea foarte mult.
Dacă-ți va plăcea și ție sau nu, e treaba ta.
Dar cred că-ți va plăcea.
Piatra va fi prea solicitată. Ne mai trebuie nisip.
O să risc, Baka. Mai e puțin până la jubileu.
Dacă piatra se sparge, te vei sparge și tu.
Semnalul albastru, gata. Steagul albastru.
Steagul albastru! Scoateți penele!
- Penele scoase. - Steagul verde.
Atenție, ciocanele!
- Sforile de rezistență, atenție! - La o parte de lângă funia principală!
Ciocanele, pregătite.
- Nu te bucuri să mă vezi. - Ba da, mărite faraon.
Dar acum am lucruri importante de făcut. Steagurile roșii, atenție.
Mi-a spus Ramses. Lucruri mai importante decât poruncile mele.
Mi-ai poruncit să termin orașul. Tensiunile din piatră sunt prea mari.
Steagul roșu!
Steagul roșu! Loviți!
- Se sparge piatra. - Sunt 2.000 de sclavi la funii.
Iată obeliscul jubileului tău.
Baka, pune 1.000 de sclavi să scoată nisipul până se stabilizează piatra.
- Faraonul este mulțumit? - De obelisc, da.
Dar nu și de anumite acuzații care ți-au fost aduse.
De către cine?
- Ai golit grânarele templului? - Da.
- Le-ai dat sclavilor grâul? - Da.
- Îi lași să se odihnească o zi din șapte. - Da.
Ai făcut toate astea ca să le câștigi bunăvoința?
Orașele-s făcute din cărămizi. Cei puternici fac multe, flămânzii puține.
Morții nu fac niciuna.
Atât despre acuzații. Acum vezi rezultatele.
Pilonii comemorează victoria ta de la Kadeș,
unde i-ai învins pe amoriți.
- Există mai înalte în Egipt? - Sunt cele mai înalte din lume.
Cu atâția sclavi ți-ai putea face o armată.
Dar am făcut un oraș.
Șaisprezece lei ai lui Faraon vor străjui porțile sale.
Și va fi orașul gloriei lui Seti.
Sclavii aceștia sunt loiali gloriei lui Seti sau ție, Moise?
Sclavii își venerează Dumnezeul lor. Iar eu te slujesc doar pe tine.
Lasă-ți propria imagine să te asigure de loialitatea mea, pentru o mie de ani.
Superb!
Ramses.
Asta numești tu trădare?
Cine ar lua prin forță un tron pe care l-a câștigat prin fapte?
Pentru acest oraș și pentru Etiopia,
numele tău va fi săpat alături de al meu pe fiecare pilon.
Al tău, Ramses, nu va fi nicăieri.
Pentru că, în opinia mea, ți-ai acuzat fratele pe nedrept.
- Vino. - Faraon, el îți este fiu de sânge.
N-am nevoie de ajutor, Moise, pentru a păstra ce-i al meu.
Eu hotărăsc ce-i al tău. Vino cu mine, Moise.
Stai să-ți pierzi tronul pentru că Moise construiește un oraș?
Orașul pe care-l construiește va purta numele meu.
Femeia pe care o iubește va avea copilul meu.
Așa să se scrie. Așa să se împlinească.
Da, asta pentru ceremonia din templu.
Asta...
...e pentru noaptea nunții mele.
N-o vei purta niciodată.
De ce nu?
Ți-am adus o pânză care spune mai multe.
Dă-le afară.
Plecați, ca să aud ce are de spus baba asta stafidită.
Ei, ce croncăneli sinistre ai pentru mine astăzi?
Te pregătești pentru o căsătorie care nu va fi.
Ai băut prea mult vin!
Nu voi permite ca faraonul și Ramses să fie trădați.
Ce-i pasă unei sclave ce faraon conduce țara?
Am tăcut treizeci de ani.
Dar acum toți regii Egiptului îmi strigă din morminte:
"Nu lăsa un evreu să stea pe tronul nostru".
- Ce tot spui? - Ramses are în vene sângele regilor.
- Și Moise? - Este mai jos decât țărâna.
Prin venele lui nu curge nicio picătură de sânge regal.
Este fiul unor sclavi evrei.
Te voi sfâșia în atâtea bucățele că nici vulturii nu le vor găsi!
- Cine a născocit asta? Ramses? - Ramses nu știe... încă.
O vei repeta în fața lui Bithiah!
Care a pescuit un sclav din Nil, l-a numit fiu și prinț al Egiptului,
oarbă față de adevăr și de durerea unui pântec sterp.
Erai singură cu Bithiah?
O fetiță m-a condus la evreica Yochabel,
pentru ca pruncul să fie alăptat de mama sa adevărată.
Ai grijă, cioară bătrână!
Croncănești prea mult contra lui Moise.
Vrei să amesteci sânge de sclav cu sângele tău?
El va fi soțul meu. Nu vreau altul.
Atunci înfașă-ți primul născut în pânza asta.
Ruptă din haina unui levit. A fost scutecul lui Moise.
Și giulgiul tău!
- Crezi că-mi pasă al cui fiu este? - Lui Ramses îi pasă.
N-o să trăiești destul ca să-i spui!
Nefretiri.
Nefretiri. Ți-ai încuiat ușa ca să mă faci din prinț cerșetor?
Eu sunt cerșetoarea, Moise, îți cerșesc îmbrățișarea.
Sărută-mă, doar sărută-mă.
Nu ești cerșetoare, draga mea. Ești o cuceritoare.
Iar eu sunt prizonierul tău pe viață.
O viață nu va fi nici pe jumătate de ajuns.
Tu vei fi regele Egiptului.
Iar eu, preș sub picioarele tale.
Un bărbat atât de prost încât să te folosească de preș
n-ar fi un bun rege pentru Egipt.
Stăpână, corbul a aruncat o pană neagră la ușa ta!
- Cine să...? - Nu, Moise, lasă lumea afară.
Iertare. Iertare, prințesă.
- Bătrâna doică Memnet... - Pleacă.
- Nu vreau să aud nimic. - Ce-i cu Memnet?
A murit. Cred că a căzut de la balcon.
Nu vreau să aud lucruri triste astă-seară. Pleacă!
Cred că Memnet s-a plimbat pe balconul ăla de o mie de ori.
- Contează moartea unei sclave? - Te-a slujit cu credință.
Așa bogată în dragoste și așa săracă în milă?
Ce fel de femeie mă ține prizonier?
Una care te iubește și care nu vrea să te piardă.
Una care va fi soția ta. Nimic nu va schimba asta.
Nici comploturile lui Ramses, nici minciunile lui Memnet!
Ai ascultat-o bombănind toată viața. De ce te-ar deranja acum?
A bombănit contra ta.
Fie ca amenințările ei să fie îngropate odată cu ea!
Privește! Noaptea e o coroană de stele
și întunericul, un veșmânt al uitării.
Vino, iubitule, să le împărțim. Luna ne va fi sceptru.
- O bucată de pânză evreiască! - O fi scăpat-o Memnet.
Memnet nu a fost evreică. De ce ar aduce-o aici?
- Nu știu. - Ba știi. Spune-mi.
I-o ducea lui Ramses... ca să te distrugă pe tine!
Cum să mă distrugă Ramses cu o pânză?
Moise, de ce te-ndoiești de mine, de ce-ți pasă?
Da! Am omorât-o. Și ce dacă?
În fiecare zi mor o sută de sclavi. Să uităm.
Să nu uităm! Ce-are a face pânza asta cu mine? Spune-mi.
- N-o să schimbe lucrurile între noi. - Cum ar putea să le schimbe?
- A fost scutecul unui copil. - Care copil?
Bithiah l-a luat de pe râu. Memnet era cu ea.
- Cine era copilul? - Memnet a murit.
Nimeni nu va ști cine ești. Te iubesc, am ucis pentru tine.
Voi ucide pe oricine se bagă între noi.
De ce ai ucis pentru mine? Dacă mă iubești, nu minți.
Cine era copilul?
Ia-mă în brațe. Strânge-mă lângă tine.
Nu te-ai născut prinț, Moise,
ești fiul unor sclavi evrei.
Crezi asta?
Cred orice vrei tu să cred.
Spune-mi că nu ești și o să cred.
Dragostea nu poate ucide adevărul, Nefretiri.
Crezi, altfel n-ai fi ucis-o pe Memnet.
Te iubesc. Ăsta e singurul adevăr pe care-l cunosc.
Acest copil al Nilului avea și o mamă?
Memnet i-a spus Yochabel.
O s-o întreb pe Bithiah.
Cum te-ai putut îndoi de mine?
Nu te-ai îndoit de mine atunci când ai făcut primii pași.
E o minciună sfruntată tesută de Ramses.
Mamă, tot Ramses a țesut și asta?
O crezi pe mama ta, sau o bucată de pânză găsită de Memnet?
De unde știi că a fost Memnet?
Cine să fie? Memnet l-a crescut pe Ramses.
Va plăti pentru că împrăștie minciunile lui.
- A plătit deja. - E moartă?
A omorât-o Nefretiri.
Alungă orice teamă sau bănuială pe care le mai ai, fiule.
Voința ta va fi lege în Egipt
atunci când ești încoronat ca rege al său.
Memnet povestea despre o femeie numită Yochabel.
Ai cunoscut-o?
Nu.
A ta a fost fața pe care am văzut-o deasupra leagănului.
Tu ești singura mamă pe care am cunoscut-o.
Oriunde mă duce viața, sau orice va trebui să fac,
te voi iubi întotdeauna.
Careta mea! Plec la Goshen!
O caretă, aici, în Goshen?
- Știi cine sunt? - Au trecut mulți ani, Înălțimea Ta.
- Cine sunt ei? - Copiii care mi-au rămas.
Vreau să vorbesc cu tine singură.
De ce ai...?
- De ce ai venit aici? - Pentru că Moise va veni aici!
- Fiul meu? - Nu! Fiul meu.
Asta e tot ce trebuie să știe.
Buzele mele o vor nega, dar ochii mei nu vor putea niciodată.
Vei pleca din Goshen cu familia ta, în seara asta!
Suntem leviți, păstori ai neamului lui Israel. Nu putem pleca.
Vrei să-i iei lui Moise tot ce i-am dăruit eu?
Vrei să desfaci tot ce am făcut pentru el?
I-am pus tronul Egiptului la îndemână.
- Ce-i poți da tu în loc? - Eu i-am dat viață.
Eu i-am dat dragoste. Tu i-ai șters lacrimile?
- Tu ai suferit pentru el? - Da!
Am suferit pentru el.
Și brațele mele tânjeau să-l strângă.
Dar nu îndrăzneam nici să-i ating marginea hainei.
Lângă mine n-ar fi avut decât nefericire,
sărăcie și lovituri de bici.
Nu, nu-i voi lua gloria și bogățiile pe care i le-ai dat.
Pentru asta voi avea grijă de tine.
Tu și familia ta veți părăsi Goshen astă-seară.
Nu contează unde mă trimiți...
...dacă Dumnezeul lui Avraam are o misiune pentru fiul meu,
el o va cunoaște și o va îndeplini.
Haideți! Strângeți-vă lucrurile, repede. N-o să vă lipsească nimic.
Tu și copiii tăi veți fi eliberați!
A uitat oare mama mea? Doar faraonul poate elibera sclavi.
Moise, nu intra. Aici e numai durere.
Și tu o alini, mamă?
Te-am urmărit aici s-o găsesc pe Yochabel...
Tu ești femeia care a fost prinsă între lespezi.
- Până ai venit tu. - Fiule, dacă mă iubești...
Te iubesc, mama mea. Dar sunt oare fiul tău?
Sau sunt al tău?
Nu, nu ești fiul meu.
Dacă tu crezi că oamenii sunt vite care trebuie mânate cu biciul,
dacă te poți închina în fața unor idoli de piatră și a unor dobitoace din aur,
nu ești fiul meu.
Fiul meu... ar fi sclav.
Mâinile sale ar fi noduroase și crăpate de la făcutul cărămizilor.
Spatele său ar fi rănit de biciul supraveghetorului.
Dar în inima sa ar arde spiritul Dumnezeului cel viu.
Pentru a cărui bunăvoință e nevoie de un spate rănit și mâini crăpate?
Acest zeu al deșertului e speranța celor disperați.
Locul tău este la palat.
Ai urcat până la soare pe aripi de aur.
Ești al meu, al lui Nefretiri, al lui Seti, al celor care te iubesc!
Și cei disperați iubesc mai puțin?
Juri în numele acestui Dumnezeu că nu ești mama mea?
Nu știm care este numele Său.
Atunci privește-mă în ochi și zi-mi că nu ești mama mea.
Moise, Moise. Nu pot, nu pot.
Eu sunt fratele tău, Aaron.
Eu sunt sora ta, Miriam.
- Eu sunt fratele vostru, Moise. - Nu! Gătiți-vă de plecare! Repede!
Vor pleca. Secretul pleacă cu ei.
- Nimeni nu trebuie să știe rușinea... - Rușinea?
În ce fel m-am schimbat?
Egiptean sau evreu, sunt tot Moise.
Aceleași palme sunt acestea, aceleași brațe,
aceeași față, pe care le aveam acum o clipă.
Acum o clipă erai fiul ei, mândria Egiptului.
Acum ești al meu, un sclav al Egiptului. Nu ți-e rușine de asta?
Dacă nu mi-e rușine de mine, cum să-mi fie rușine de femeia care m-a născut,
- de neamul din care am ieșit? - Dumnezeul părinților mei!
Moise, ce vei face?
Aceasta este legătura.
Și voi rămâne aici pentru a afla cine sunt
și de ce evreii sau alți oameni trebuie să fie sclavi.
Puneți-vă lucrurile înapoi. Nu plecați.
Moise.
A făcut ea pentru tine mai mult decât am făcut eu?
Oare viața pe care ți-a dat-o va fi de mai mult folos în puțurile sclaviei?
Nu ar fi mai bine slujite dreptatea și adevărul de pe un tron...
...de unde toți oamenii să se bucure de bunătatea și puterea ta?
Nu știu care putere mi-a creat destinul.
Dar pașii mei sunt îndreptați pe un drum pe care trebuie să-l urmez.
Iartă-mă, Bithiah.
Dumnezeul strămoșilor mei,
ai adus sfârșitul sclaviei pentru neamul lui Israel.
Binecuvântată sunt eu între toate mamele din ținut,
pentru că ochii mei l-au văzut pe Izbăvitor!
Nu veți înhăma bivolul care calcă porumbul,
făcând paie pentru cărămizile Egiptului.
Nici nu veți odihni brațele care vântură grânele în vânt, la nesfârșit,
pentru a separa grâul de neghină.
Grâu purtat cu greu pe spinările a nenumărați sclavi.
De pe Nil, din bărcile încărcate, către țărmul forfotind de oameni,
trudesc din greu sub snopii de grâu
și se întorc, la nesfârșit, să ia alții.
O recoltă de aur pentru cei care o folosesc.
Grâne care îi vor hrăni pe stăpâni. Amărăciune care-i va hrăni pe sclavi.
Și pentru a hrăni puțurile de cărămizi, paie...
...duse pe spinările încovoiate ale femeilor,
jos, în valea nesfârșită a chinului și suferinței,
ce se întinde cât vezi cu ochii.
Un iad de trupuri murdare de noroi,
unde picioarele frământătorilor amestecă lutul cu paiele
pentru a face cărămizile lui Faraon.
Și, peste tot, biciurile supraveghetorilor atenți,
gata să lovească spinările celor osteniți.
Topoare care mărunțesc paiele.
Săpăligi care scot lutul,
un ciclu neîncetat de corvezi nesfârșite.
De la picioarele frământătorilor,
până la mâinile modelatorilor de cărămizi
se mișcă permanent șuvoiul de noroi, umila sămânță a mândrelor orașe,
zi după zi, an după an, secol după secol.
Sclavie fără odihnă, chin fără răsplată.
Aceștia sunt copiii suferinței,
cei chinuiți, cei disperați, cei oprimați.
Și el a coborât în mijlocul lor și a căutat la povara lor.
Apă, fato.
Poftim. Poftim apă.
Greu dans dansezi, bătrâne.
Îl dansăm de 400 de ani... pe o muzică sinistră.
Singurul izbăvitor care ne-a vizitat e îngerul morții.
Înapoi la treabă, catârilor.
N-ai mai muncit la cărămizi. N-ai cicatrici pe spate.
Aduci un zâmbet cald alături de apa ta rece.
Zâmbetul meu este pentru un cioplitor. Apa e pentru tine.
- Mulțumesc. - Îți cunosc vocea de undeva.
- Cine ești? - Unul dintre cei însetați.
Tu, de acolo! Vino încoace.
- E Baka, arhitectul șef. - Te strigă pe tine sau pe mine?
Tu, sacagițo, mi-e sete.
Nu de apă i-e sete.
Frumusețea e un blestem pentru femeile noastre.
- Apă, preanobile? - Nu, vin.
Vinul frumuseții.
Ce frumusețe vede stăpânul meu în aceste noroaie?
Și lotusul înflorește în noroiul cenușiu al Nilului.
Dathan, e bună ca sclavă de casă.
Nu mă luați de lângă ai mei!
Ar fi periculos.
Pericol din așa mâini frumoase?
Sunt și alte mâini, destul de puternice ca să ucidă.
Floarea noastră de noroi are un spin.
Te rog, stăpâne Baka, te implor!
Lacrimi? Când te vei îmbăia în ape parfumate,
când trupul tău va fi dezmierdat de uleiuri dulci,
și vei fi pieptănată cu pieptene din santal,
nu vei mai avea vreme de lacrimi.
Nu e demnă de măreția ta. Lasă ochii mei...
Ochii tăi ar trebui să-l caute pe Izbăvitor, Dathan, sau ți-i scot. Luați fata.
Fie ca mâna Domnului să-l lovească.
Dansați, broaște de noroi. Dansați!
Ne distrugeți trupurile, ne răpiți speranța din suflete!
Mai trebuie să ne pângăriți și femeile?
Dansează, capră schelălăitoare!
Nu suntem animale, suntem oameni, făcuți după înfățișarea Domnului.
Asta o să-ți schimbe înfățișarea!
Tu, dansează.
Luați-l pe tăietorul de paie.
Lasă-l, sau vei fi ucis alături de el.
Nu pot să las un om să moară în noroi.
Îți mulțumesc, fiule.
Dar moartea e mai bună ca sclavia,
pentru că zilele mele se sfârșesc, iar rugăciunile nu mi-au fost ascultate.
Ce rugăciuni, bătrâne?
M-am rugat ca, înainte ca moartea să-mi închidă ochii,
să-l pot vedea pe Izbăvitorul
care va elibera toți oamenii.
Ce izbăvitor ar putea învinge puterea lui Faraon?
Hamalilor, aruncați hoitul ăsta la vulturi.
Tu, treci în locul lui.
Și amestecați paiele astea cu noroiul, câinilor.
Faceți loc. Faceți loc! La o parte!
Faceți loc! Faceți loc! Dați-vă înapoi!
- La o parte! - Privirea în pământ.
Poftim, evreule.
Mai am nevoie de un vâslaș, un sclav puternic.
- Cuvântul tău e lege, nobilă doamnă. - Cel înalt de acolo.
- Tu, vino încoace. - Nu, nu acela. Cel foarte murdar.
Da, acela.
- El e bun pentru mine. - Tu.
Tu! Afară din groapă!
- La o parte, gunoaielor! - Înapoi la muncă!
Faceți loc acolo! Faceți loc! La o parte!
- Înapoi la treabă! - Faceți loc!
Prietenul de încredere al faraonului, păstrătorul Sigiliului Regal,
prințul Onului, prințul Memfisului, prințul Tebei,
protejatul zeului Nilului, cuceritorul Etiopiei,
generalul suprem, comandantul armatei Egiptului.
Un om al noroiului.
Asta îți dorești? Să fii sclav?
Atunci de ce nu îngenunchezi la picioarele unei prințese?
Mi-e teamă că puțurile de lut mi-au înțepenit genunchii.
- Să chem înapoi gărzile? - Crezi că mi i-ar putea îndoi?
Moise, nebun încăpățânat, splendid, adorabil.
Nu îngenunchez în fața unei prințese.
Nu, îngenunchezi în fața unei femei
care și-a făcut griji zi și noapte de când ai dispărut.
Ce e în noroiul puțurilor care te ține departe de brațele mele?
Semenii mei.
Poate că sunt, dar trebuie să te bălăcești cu ei, să miroși ca ei?
Dacă sunt murdari, sunt murdari de noroiul sclaviei.
Dacă put, este putoarea nedreptății.
Dacă vrei să-ți ajuți semenii, întoarce-te la palat.
Și să-i ascund lui Seti faptul că sunt evreu și sclav?
Adevărul i-ar frânge inima și ar trimite-o pe Bithiah în exil sau la moarte.
Gândește-te la noi, nu mai asculta strigătul alor tăi.
Dumnezeul lor nu le aude strigătul.
Îl va auzi oare Ramses când va ajunge faraon?
Nu. Îi va îngropa în noroiul pe care îl amestecă, le va dubla sarcinile.
Și cu mine cum rămâne? Închipuie-ți că aș fi soția lui.
Vrei să mă vezi în brațele lui Ramses?
- Nu. - Atunci vino înapoi la mine.
O, Moise, zeii ți-au sortit un destin măreț.
Gloria numelui tău va dăinui când piramidele nu vor mai fi.
Ca faraon, îți poți elibera semenii, poți venera orice zeu vrei.
Atâta timp cât eu te pot venera pe tine.
Voi veni la palat în ziua jubileului lui Seti.
Nu, vino acum.
Nu, dragostea mea.
Mai întâi, trebuie să-l vizitez pe arhitectul șef.
Nu, nu, nu, nu.
Fără roșu pentru rochia din Sumer.
Ochii mei sunt de folos în altă parte.
Înainte de a pleca, lasă-i să privească ce ai considerat nedemn.
Ai fi lăsat așa o frumusețe să treacă neobservată.
Ai fi lăsat neculeasă așa o floare.
Dathan, tu nu vezi decât noroi,
așa că ia-i hainele murdare și pleacă.
Plecați, cu toții!
Știi că această pânză aurie a fost țesută din mustăți de crustacee?
- Te rog, lasă-mă să mă duc acasă. - Ești acasă.
Poftim, gustă.
Sângele strugurilor din Tracia, vinul iubirii.
Niciun vin nu poate schimba iubirea mea.
Atunci iubirea ta va fi vinul meu.
Foc în șopron!
La șopron. Gărzi! Femeilor, duceți apă pe acoperiș!
Dathan, ocupă-te. Gărzi, după el.
Scoateți-o din șopron!
Duceți-o departe de casă!
Nu, aripile tale nu trebuie arse, porumbița mea. Cel puțin nu de focul ăla.
- Iosua! - Fugi, Lilia, drumul e liber.
Arhitectul șef nu te va urmări.
Nici tu n-o vei face, cioplitorule.
Legați-l între coloane.
Să aibă brațele bine întinse.
O să mori în picioare, cioplitorule.
O să-l taie în bucăți.
Acum, mergeți după fata aia! Să nu vă întoarceți fără ea!
Prost și nebun ce ești.
N-aș fi ținut-o mult.
Apoi s-ar fi întors la tine, mai merituoasă, să zicem.
Acum, cui o s-o dau înapoi pe Lilia? Tu nu vei fi acolo, Iosua.
M-ai văzut cum îmi conduc careta.
Pot alunga o muscă de pe urechea calului meu
fără să-i schimb ritmul pașilor.
M-ai văzut folosindu-mi biciul.
Nu strigi de durere, Iosua,
dar vei striga.
Vei striga, rugându-mă să te omor.
Într-o zi vei asculta și tu strigătul sclavilor.
Ziua aceea nu a venit, Iosua.
Îți ții gura aproape la fel de bine cum îmi țin eu firea.
E păcat să ucizi un cioplitor atât de puternic!
- Moartea aduce moarte, Baka. - Cine ești tu?
Cineva care întreabă cu ce drept omori un sclav.
Cu dreptul stăpânului asupra vieții tale sau a oricărui sclav.
- Atunci ucide-mă pe mine, măcelar șef! - Moise!
De ce ai făcut asta?
- Unde e fata, Lilia? - A fugit.
De ce ești îmbrăcat ca un sclav?
De ce îl ucide prințul Egiptului pe arhitectul șef, să salveze un evreu?
Și eu sunt evreu.
Dumnezeul lui Avraam, am așteptat 400 de ani.
Soldații lui Faraon nu vor aștepta atât.
Atotputernicul ne-a auzit strigătele din sclavie.
Tu ești cel ales.
- Nu-l cunosc pe Dumnezeul tău. - El te cunoaște.
Te-a adus înapoi la noi. Nu ne poți întoarce spatele.
Tu ne vei izbăvi. Degetul lui Dumnezeu arată către tine.
- Unde i-a fost găsit trupul? - Îngropat în nisip, stăpâne.
Ăsta e cuțitul lui Baka.
Dar pe trup nu avea nicio rană.
Baka era puternic. A fost nevoie de multă forță pentru a-l ucide.
Sclavul Iosua este cioplitor.
Găsiți-mi-l pe acest Iosua.
Nu mâna lui Iosua l-a ucis pe arhitectul șef.
Vorbește șobolanul care trebuia să fie urechile mele.
Prea multe urechi leagă limba unui șobolan.
Plecați, cu toții.
Ei bine... cine l-a ucis?
Sunt un om sărac, mărinimia ta. Îți aduc vești de mare valoare.
Te-am plătit mult. Nu mi-ai adus nimic.
Acum îți aduc întreaga lume, fiu adevărat al lui Faraon.
Îmi oferi lumea și nu poți nici măcar să mi-l dai pe Izbăvitor.
- Cine l-a omorât pe Baka? - Izbăvitorul.
- Faci jocuri de cuvinte cu mine? - Nu, stăpâne.
Atunci acest ucigaș a fugit departe.
Nu, stăpâne.
Spune-mi cine e.
Cineva care s-a făcut prinț și judecător peste noi.
Dacă ar ști că-s aici, m-ar ucide, cum l-a ucis pe egiptean.
Te spânzur eu dacă mă mai obosești.
Alții ar plăti mult pentru ceea ce au văzut ochii mei.
Te târguiești cu mine ca un vânzător de pepeni?
Nu, nu mă târguiesc. Poftim banii tăi.
Dar pentru zece talanți de aur fin, îți voi da toată bogăția Egiptului.
Eliberează-mă și îți voi da coroana.
Dă-mi-o pe Lilia și ți-o voi da pe prințesa viselor tale.
Dă-mi această casă a lui Baka și eu îți voi da tronul Egiptului.
Dă-mi ceea ce-ți cer... sau dă-mi voie să plec.
O să-ți dau mai mult decât voie să pleci!
O să te trimit acolo unde meriți să fii!
Merit să te slujesc pe tine, mărite.
Foarte bine.
Voi încheia un târg cu tine.
Dacă ceea ce-mi spui mă va mulțumi, îți voi da toți banii pe care-i ceri.
Dacă nu, vei simți acest pumnal tăind gâtul tău mincinos.
- De acord? - De acord.
Izbăvitorul este Moise.
Spune-mi de ce Moise, sau orice alt egiptean,
i-ar elibera pe evrei din sclavie.
Moise nu este egiptean, este evreu.
Fiu de sclavi.
Îți dau tot ce mi-ai cerut.
Biata Nefretiri, nu știe în al cui pat va dormi!
- Unde este prințul Moise? - Fără Moise nu-i niciun jubileu.
Mi s-a spus, crinul meu, că se pariază contra mea.
Doi debeni de aur la unul.
Da, eu am pariat cinci.
Vei pierde dacă Moise mă mai lasă să aștept.
Dublez suma. Mă uit eu după Moise, tu privește dansul.
În timp ce tu aștepți să-l cinstești pe Moise, eu voi cinsti jubileul lui Seti...
...cu un dar.
Ciudat dar.
Mi-ai spus că, dacă Izbăvitorul e un mit, să ți-l aduc într-o sticlă.
- Sticla e goală. - Pentru că Izbăvitorul nu e un mit.
- L-ai găsit? - Da, tată.
L-am găsit în mijlocul pânzei de înșelătorii și trădare,
cu mâinile întinate de sângele arhitectului tău șef.
Să-l aduc la judecata ta?
Adu-l!
- Aduceți evreul. - Aduceți evreul!
Moise?
Mare faraon,
mă pun la adăpostul judecății tale.
A cui lucrătură e asta?
- Te-am avertizat despre trădarea lui. - Trădare?
Judecă acum dacă spuneam adevărul.
Steaua nefastă i-a prezis venirea ca distrugător al Egiptului
și eliberator al sclavilor.
Nu se poate! Un prinț al Egiptului?
Nu e prinț al Egiptului. Nu e fiul surorii tale.
Este fiul unor sclavi evrei.
- Incredibil! - Nu se poate!
Vorbește...
...fiul meu.
Sunt fiul lui Amram și Yochabel, sclavi evrei.
Frate, eu te-am înșelat, nu Moise.
- El era un copil. - Pleacă de lângă mine.
Nu vreau să-ți mai văd fața.
Moise.
Vino la mine.
Nu-mi pasă cine ești, ce ești sau ce se spune despre tine.
Dar...
...vreau să aud din gura ta că nu ești trădător.
Că nu vei conduce revolta acestor oameni împotriva mea.
Spune-mi, Moise. Te voi crede.
Nu sunt eu Izbăvitorul de care te temi.
Un om n-ar putea să-i elibereze pe acești sclavi din robie.
Ar trebui un zeu.
Dar, dacă i-aș putea elibera, aș face-o.
Ce te-a întors împotriva mea?
De când ai venit la palat, te-am iubit și crescut, te-am pus înaintea fiului meu
pentru că am văzut în tine o valoare
și o măreție cum în alții nu se găsesc.
Niciun fiu nu te putea iubi mai mult ca mine.
Atunci de ce mă obligi să te distrug?
Ce spirit rău ți-a făcut asta?
Cel care îi face pe oameni să-și transforme semenii în vite de povară,
să slujească și să sufere în tăcere,
văduviți de dorința de a trăi, de speranță și de credință,
doar pentru că sunt o altă rasă și au o altă credință.
Dacă există un Dumnezeu, nu asta a fost voia Sa.
Ceea ce am făcut, am fost obligat să fac.
Așa să fie.
Ce fac acum, sunt obligat să fac.
Nu. Nu.
Ramses, Egiptul va fi al tău.
Ascultă ce spun, Ramses.
Când voi trece în ținutul morților, tu vei fi faraon al Egiptului.
Să fii dur cu supușii tăi.
Să n-ai încredere în frații tăi.
Să nu ai prieteni.
Și să nu te încrezi femei.
L-am protejat pe cel neajutorat, l-am hrănit pe orfan.
Măria Ta.
Dar cel care mi-a mâncat pâinea și m-a numit tată...
...vrea să se răzvrătească împotriva mea.
Cum hotărăști să moară?
Nu pot să mă gândesc.
Să fie după voia ta.
Eu nu vreau să trăiesc dacă mori tu.
Picioarele unui sclav evreu nu sunt un loc potrivit pentru regina Egiptului.
Luați-l.
- Nu-l priviți. - L-a trădat pe faraon.
Fie ca numele lui Moise
să fie șters de pe fiecare papirus și tăbliță...
...să fie șters de pe fiecare pilon și obelisc,
de pe fiecare monument din Egipt.
Fie ca numele lui... Moise...
...să nu mai fie rostit și să nu mai fie auzit...
...să fie șters din amintire...
...pentru totdeauna.
Nu, Moise.
Eu o voi avea întreagă.
Crezi că atunci când vei fi lângă mine, vei vedea doar chipul lui?
Da, numai chipul lui.
Te-am învins în viață. Nu mă vei înfrânge prin moartea ta.
Morții nu sunt pârjoliți în deșertul dorinței.
Ei nu suferă de setea pasiunii
și nu se-ndreaptă clătinându-se către mirajul unei iubiri pierdute.
Dar tu, evreule, vei suferi toate acestea...
...trăind. - Îl lași în viață!
Nu voi face din el un martir.
Nicio nălucă nu se va pune noaptea între noi.
Da, draga mea, îl voi lăsa în viață.
Mort, ar fi numai al tău.
De unde îl trimit eu, nu se poate întoarce.
Și nu vei ști niciodată
dacă a găsit consolare în brațele altei femei.
Acum, priviți-vă unul pe altul pentru ultima oară.
Privește-l pentru prima oară, Abiram, pe guvernatorul ținutului Goshen.
Dathan, frate, ești iubit de Dumnezeu.
Prefer gratitudinea prințului.
Mai aproape.
Da, foarte frumos.
Nu floarea aia violet.
Puritatea albului va răcori roșeața obrazului tău.
Lăsați-ne, toți. Da, și tu, frate.
Continuați să cântați, dar în casă.
Da, așa e mai bine.
O floare în spatele unei flori.
Dathan, dacă te temi de Domnul, lasă-mă să plec.
Am ajuns aici pentru că nu cred în Dumnezeul deșertului și-n profetul lui.
Am prosperat pentru că m-am ploconit în fața egiptenilor.
Acum egiptenii se ploconesc în fața mea.
Iosua te-a vrut.
Baka te-a vrut.
Dar ești a mea.
Un dar de la Ramses pentru Excelența Sa.
Mă voi supune ție, Dathan.
Îmi voi munci mâinile până la os pentru tine.
Dar, te rog, nu mă rușina în fața Domnului.
- Domnul tău e guvernatorul din Goshen. - Rușinea mea va fi aceeași.
Nu contează pentru tine, porumbița mea din Canaan,
dar pentru un sclav condamnat ca Iosua
poate însemna diferența dintre moartea în țeapă
și viața în minele de cupru din Sinai.
Ce ai face ca să obții clemența Excelenței Sale?
Orice, Dathan.
Orice.
Iosua îți va fi recunoscător.
Floarea mea din noroi.
Îl așteaptă o soartă mai bună decât cea a lui Moise.
Sclavul care a vrut să fie rege.
Căpitane, veșmântul regal.
Mama sa evreică l-a adus la temnită înainte de a muri.
Aș prefera ca asta să fie o armură.
Vei avea nevoie de un sceptru.
Dă-mi toiagul ăsta.
Iată sceptrul tău regal. Și iată regatul tău.
Scorpionii, cobrele și șopârlele îți vor fi supuși.
Eliberează-i pe ei dacă vrei. Lasă-mi-i mie pe evrei.
Dați-i acestui prinț al lui Israel rația de pâine și apă pentru o zi.
Dar îi vor trebui multe zile ca să traverseze deșertul, dacă va reuși.
Te încredințez Dumnezeului evreilor tăi, care nu are nume.
Dacă mori, de mâna Sa vei muri, nu de a mea.
Adio, fost frate al meu.
În sălbăticia aspră a ținutului Shur,
omul care pășea alături de regi acum pășește singur.
Smuls de pe culmile puterii regale,
văduvit de orice rang și avere pământească.
Un om părăsit de toți, fără țară, fără speranță.
Cu sufletul zbuciumat precum vântul fierbinte și nisipul furios
care-l lovesc ca biciul unui supraveghetor egiptean.
Este împins înainte, întotdeauna înainte,
de către un Dumnezeu necunoscut, către o tară nevăzută.
În sălbăticia pârjolită a păcatului,
unde santinele de granit stau ca niște turnuri ale morții în calea sa.
Fiecare noapte îl învăluie în îmbrățișarea întunecată a singurătății.
În șoapta batjocoritoare a vântului,
el aude ecoul vocilor întunericului.
Mintea sa chinuită se întreabă dacă îi amintesc de victoriile trecute
sau se tânguiesc prevestind nenorociri viitoare
sau dacă nu cumva răsuflarea fierbinte a deșertului i-a luat mințile.
Nu poate răcori sărutul arzător al setei de pe buzele sale
și nu se poate adăposti de arșița soarelui.
Totul în jur e pustiu.
Nu poate binecuvânta, nici blestema puterea care-l duce mai departe,
pentru că nu știe care este sursa ei.
Aflând că poate fi mai groaznic să trăiești decât să mori,
el merge înainte prin cuptorul încins al deșertului,
în care sunt curățați și purificați sfinții și profeții,
pentru a putea face voia Domnului.
Până când, la capătul puterilor,
căzut în praful din care a ieșit,
metalul este gata pentru mâna Creatorului.
Și a căpătat puteri mâncând dintr-un curmal încărcat de fructe
și bând din apa dătătoare de viață din fântâna ținutului Madian.
- Măcar dacă oile ar fi bărbați. - Burlaci.
- Nu te poți gândi la altceva? - N-am încercat.
De s-ar adăpa oile singure!
Degeaba ți-ai vopsit unghiile, nu sunt bărbați aici.
- Ce vezi acolo, Sefora? - La ce te uiți?
- La un bărbat. - Cum? Un bărbat?
- Vreau să văd! - E frumos?
- Ce sandale are. - Egiptene.
- Haina nu e egipteană. - Contează? E bărbat.
- Da! - A mâncat o ramură de curmale!
- Oare e periculos? - E viu?
- E însurat? - Priviți! Probleme adevărate.
Amaleciți!
- Vorbesc eu cu ei. - Mai bine ia niște pietre!
- Altfel ne-mprăștie turmele! - Hoții deșertului!
- Noi am scos apa asta! - Dă-l la o parte, fato.
E fântâna lui Ietro, tatăl nostru. N-aveți ce căuta aici!
- Caprele noastre nu vă cunosc tatăl. - Fântâna e marcată de Ietro.
- Nu știu nici să citească. - Nici noi!
Tata este șeicul din Madian!
Atunci să facă fii care să păzească fântâna, nu fete!
- Goniți-le! - Hiene mizerabile!
Au întâietate cele ale căror mâini au scos apa.
Străinul e înțelept și puternic.
Mânați-vă caprele deoparte până sunt adăpate oile!
Bine, bine.
Ar trebui să scoatem apă pentru tine, să-ți spălăm picioarele.
- Iată apă proaspătă. - Eu am săpuniță.
Să-i scot întâi sandalele!
Nicio oaie pierdută n-a avut așa mulți păstori.
- N-avem ștergare. - Vălul meu e bun.
Poftim, torn eu apă.
- Mă îmbăiați sau mă înecați? - Îl țin eu.
E adevărat că egiptencele își pictează ochii?
Da, dar puține au ochi așa frumoși ca ai tăi.
Și cine... e curajoasa care i-a înfruntat pe Amaleciți?
E Sefora, cea mai mare dintre noi.
De vreme ce l-ați împărțit deja între voi,
voi cere să fie primit în cortul tatălui nostru.
- Tatăl nostru este Ietro. - E șeicul din Madian.
Să fii sănătos, străinule.
Sunt Moise, fiul lui Amram și Yochabel.
Sănătate, prosperitate și viață lungă îți doresc, Ietro din Madian.
Sefora mi-a povestit despre bunătatea ta.
Să împărțim niște pâine până aduce fiica mea carne.
Vii de departe.
Din Egipt.
Prin deșert? Pe jos?
Cel nenumit ți-a călăuzit pașii, cu siguranță.
Nenumit. Voi, beduinii, îl cunoașteți pe Dumnezeul lui Avraam?
Avraam este părintele multor popoare.
Noi ne tragem din primul său născut, Ismael.
Îl ascultăm pe Domnul.
Poporul meu caută spre El ca să-i elibereze.
Dar sunt tot sclavi.
Mâine plecăm spre pășunile de pe muntele sfânt al Domnului.
Vom fi onorați dacă vii cu noi.
Sunt străin într-o tară străină.
Nu am avere și nu știu să fiu păstor.
Iar dacă adăpostești un sclav fugar, pedeapsa este moartea.
- Sclav! - Moartea!
La noi nu este așa.
Dacă ai înțelepciune, nu-ți trebuie altceva.
Și ai șapte profesori care te pot învăța sarcinile unui păstor.
Sefora e cea mai mare. Cel mai bine înveți de la ea.
Voi locui pe pământul acesta.
- Astăzi El doarme. - Cine doarme?
Cel nenumit.
Dumnezeul vostru locuiește pe muntele ăsta?
Sinai este înălțimea Sa, templul Său.
Dacă este Dumnezeu, atunci locuiește pe orice munte, în orice vale.
Nu e doar Dumnezeul lui Israel sau al lui Ismael, ci al tuturor oamenilor.
Se spune că toți oamenii sunt creați după chipul său.
Atunci El trăiește în orice inimă, în orice minte, în orice suflet.
Nu știu lucrurile astea.
Dar știu că muntele murmură atunci când Dumnezeu e acolo
și pământul tremură.
Și norii sunt roșii ca focul.
În clipe ca acelea, s-a dus cineva să-L vadă, față în față?
Nimeni n-a pus piciorul pe cărările interzise ale muntelui Sinai.
- De ce vrei să-L vezi, Moise? - Ca să știu că există.
Și dacă există, să aflu de ce nu a auzit strigătele sclavilor.
Moise, cine Îl privește moare.
Câți dintre semenii mei au murit pentru că El nu a privit spre ei?
Poate un om să-L judece pe Dumnezeu? Nu, Moise.
Noi nu înțelegem planurile Sale.
Nici chiar Ismael n-a știut că Domnul l-a dus în deșert
ca să fie părintele unei națiuni.
Nu e destul să știi că El te-a salvat de mânia lui Faraon?
De unde știi?
Mergi ca un prinț și lupți ca un războinic.
Caravanele vorbesc despre un nobil
care a fost alungat din Egipt.
Acesta nu e sceptrul unui prinț, ci toiagul unui pribeag.
Atunci odihnește-te, nu mai pribegi.
Tata are multe turme și nu are fii să aibă grijă de ele.
Sufletul tău ar fi împăcat, Moise, în corturile noastre,
la poalele muntelui sfânt.
Credința ta în Dumnezeu e mare, Sefora.
Dar eu nu voi avea liniște până când aud cuvântul Domnului...
...de la El însuși.
Nu mai avem timp!
- Cum arăt? - Ești frumoasă.
Aș vrea să fie sărbătoare în fiecare zi.
Și toți bărbații să se țină după tine ca oile la tuns.
- Unul mi-ar fi de ajuns. - Dacă ar fi Moise.
Niciodată lâna noastră nu ne-a adus așa răsplată.
Asta pentru că Moise a vândut lâna tuturor triburilor
laolaltă, lui Lugal, aici de față.
Cuvintele sale sunt adevărate, negoțul său e cinstit. Pacea fie cu voi.
De ce ești îmbrăcată așa? Nu vrei să dansezi cu noi?
Nu, nu voi dansa în fața șeicilor. Poftim.
Și nu mă voi etala ca mărfurile unei caravane
în fața lui Moise sau a oricărui alt bărbat.
Astă-seară voi avea grijă de oi.
Nu râde! S-ar putea ca Moise să nu te vrea nici pe tine!
Moise nu va mai fi străin printre noi.
- Îi vom da din turmele noastre. - Să-și aleagă.
Eu îi dau să aleagă dintre cele șapte fiice ale mele.
- Șapte opțiuni. - Să fiți fericiți.
M-a părăsit și ultima urmă de înțelepciune.
Poate cineva să aleagă dintre stelele cerului?
Privește-le când dansează. Cohath, lovește-ți arcul.
O oază de frumusețe!
- Lipsește una dintre flori! - Sunt destule.
- Ce sarcină plăcută! - Așa e.
O mireasă, un șal. Alege unul, nu pe toate.
Un șal, o soție, o alegere pe viață!
Perle de mare preț.
Care să fie, Moise?
- Alege, Moise. - E o grădină cu multe flori.
Aș vrea ca tu să ai anii mei și eu să fiu în locul tău.
În cortul lui Ietro am găsit demnitate, onoare, libertate și frumusețe.
De mai mult nu am nevoie.
Dar inima mea e încă prizonieră a trecutului. Nu pot alege acum.
- Sănătate vouă, șeici din Sinai. - Domnul să-ți călăuzească inima.
Astă-seară este acolo.
Pe care dintre surorile mele ai ales-o?
Nu am ales, Sefora.
Era foarte frumoasă, nu-i așa?
Femeia din Egipt care ți-a rănit inima.
Pielea ei era albă ca laptele?
Ochii ei, verzi ca cedrii Libanului?
Buzele ei, dulci ca mierea?
Brațele moi ca pieptul unei porumbițe?
Și vinul dorinței îi curgea prin vene?
Da, era frumoasă...
...ca un giuvaer.
Giuvaerele strălucesc frumos, dar nu dau căldură.
Mâinile noastre nu sunt așa de moi, dar te pot sluji.
Trupurile noastre nu sunt așa albe, dar sunt puternice.
Buzele noastre nu sunt parfumate...
...dar spun adevărul.
Pentru noi, dragostea nu e o artă. Este viața însăși.
Noi nu ne înveșmântăm în aur și țesături fine.
Puterea și cinstea sunt veșmintele noastre.
Corturile noastre nu sunt palatele Egiptului.
Dar copiii noștri se joacă fericiți pe lângă ele.
Nu-ți putem oferi mult.
Dar îți oferim tot ce avem.
Eu nu am puțin, Sefora. Nu am nimic.
Nimicul unora valorează mai mult decât aurul altora.
Tu ai putea să umpli golul din inima mea.
N-aș putea să-l umplu pe tot, Moise.
Dar nu voi fi geloasă pe o amintire.
Zeii să te binecuvânteze
acum, când te duci alături de ei,
în lumea de dincolo.
Moară stricată!
Cât caz faceți!
De fapt, moartea e doar o parte a vieții.
N-o să mori, crocodil bătrân.
Vei trișa cu moartea așa cum trișezi când joci Câini și Șacali cu mine.
Mi-e teamă că moartea n-o să mă lase să trișez, cum faci tu.
Vei fi faraon înainte de apusul soarelui, Ramses.
Sper că ești mulțumit... în sfârșit.
Sunt mulțumit că sunt fiul tău.
Ai adus Egiptul înapoi la măreția de altă dată.
Eu voi face ca de măreția sa să se teamă toate popoarele.
Fără îndoială că poți învinge orice... în afară de propria-ți aroganță.
Nu te obosi, mărite. Dragul meu faraon.
De ce nu, pisicuțo?
Doar pe tine regret că te las în urmă.
Tu ai fost bucuria mea.
- Și tu, singura mea iubire. - Ei...
Acum trișezi.
- A mai fost cineva. - Da.
Știu.
Și pe el îl iubesc.
Cu ultima suflare îmi voi încălca propria lege
și voi rosti numele lui...
...Moise.
Șoimul regal a zburat către soare.
Și băiețelul a murit în deșert, tată?
Nu, Domnul i-a dus pe Ismael și pe mama sa, Agar, într-un ținut bun.
Dumnezeu care locuiește pe munte?
- Se poate, fiule. - Moise!
Mă cheamă mama ta.
Sunt aici!
Moise, e un bărbat printre oi!
Tu stai...
Așa, dă alarma, Gherșon, dar stai aici până vine mama.
În crăpătură, în spatele stâncii.
Ochii tăi sunt pe cât de frumoși, pe atât de ageri.
Turfa!
Khataf, înapoi!
Khataf, înapoi.
Khataf, înapoi. Coboară!
Moise.
Jos, Turfa!
Lăudat fie Domnul, te-am găsit.
Iosua? Credeam că ai murit.
În minele de cupru din Geba, cei vii sunt ca și morți.
Sefora! Adu apă!
Cum m-ai găsit?
Un negustor care cumpăra cupru te-a văzut în cortul lui Ietro.
Și tu îți vei găsi liniștea aici.
Liniște?
Cum îți poți găsi liniștea, cum o poți dori,
când Ramses construiește orașe cu sângele alor noștri?
Trebuie să-i scoți din Egipt.
Domnul a făcut legământ cu Avraam că El se va îngriji de poporul Său.
Sunt eu mâna lui Dumnezeu?
- Sefora, dă-i apă. - Apă. Fii binecuvântată.
Soarele deșertului i-a pârjolit mintea. Numele său este Iosua.
Odată, am ucis ca el să poată trăi.
Am aflat că ai fost condamnat.
Dar știam că tu ai fost ales să iei în mână sabia Domnului.
Nu sunt eu Izbăvitorul!
Eu sunt un simplu păstor...
Lumina aceea de pe munte.
- Vedeți focul acela ciudat? - Un tufiș în flăcări?
E în flăcări, dar nu se mistuiește.
Sefora, ia-l. Dă-i de mâncare în cortul nostru.
Eu mă duc să văd această arătare minunată.
Moise.
Iată-mă.
Scoate-ți încăltările din picioare,
că locul pe care calci este pământ sfânt.
Eu sunt Dumnezeul tatălui tău.
Dumnezeul lui Avraam și Dumnezeul lui Isaac și Dumnezeul lui Iacov.
Doamne...
Doamne, de ce nu auzi strigarea fiilor acestora care sunt robi în Egipt?
Am văzut necazul poporului Meu în Egipt
și strigarea lui de sub asupritori am auzit
și durerea lui o știu.
Vino dar, Moise, să te trimit la Faraon
ca să scoți pe fiii lui Israel, poporul meu, din țara Egiptului.
Cine sunt eu, Doamne, ca să mă trimiți pe mine?
Cum pot eu să-i scot din robie?
Ce vorbe să le spun ca să mă urmeze?
Eu voi deschide gura ta și te voi învăța ce să grăiești.
Când vei scoate poporul Meu din țara Egiptului,
vă veți închina Mie în muntele acesta.
Eu îmi voi săpa legile în inimile lor
și în mințile lor le voi scrie.
Acum du-te, și eu voi fi cu tine.
Dar dacă mă duc la fiii Tăi și le spun: "Dumnezeul părinților voștri m-a trimis"
și mă întreabă: "Care e numele Său?", ce să le spun?
Eu sunt Cel ce sunt.
Așa să spui fiilor lui Israel: "Cel ce este m-a trimis la voi".
Așa e că oamenii n-au voie să urce pe muntele sfânt?
Da, și mi-e teamă pentru el.
Atunci Moise e mai mult decât un om. Privește!
Privește-i fața.
L-a văzut pe Domnul.
Moise, părul tău.
Sandalele tale.
Am stat pe pământ sfânt.
- Poți să ne spui, Moise? - Ochii mei nu L-au putut privi.
- Ți-a vorbit? - A pus cuvântul Său în inima mea.
Și cuvântul era Dumnezeu.
- Ți-a vorbit ca un om? - El nu este carne, ci spirit.
Lumina spiritului etern.
Și știu că lumina Sa este în fiecare om.
Ți-a cerut ceva?
Să merg în Egipt.
Ești trimisul Domnului! El a hotărât ziua izbăvirii noastre.
Iau apă și pâine, să putem pleca imediat!
- Dar vei muri dacă mergi în Egipt! - Dacă este voia Sa.
Oriunde te trimite El, vin și eu. Dumnezeul tău este și al meu.
Voi ataca armurăria și voi lua săbii.
Nu prin sabie își va elibera El poporul,
ci prin toiagul unui păstor.
PAUZĂ
ANTRACT
Și Domnul i-a spus lui Moise "Scoală-te și întoarce-te în Egipt".
Și Moise și-a luat femeia și copilul și s-a întors în Egipt.
Și a luat Moise în mâna sa toiagul de la Dumnezeu.
Să se apropie ambasadorul lui Priam, regele Troiei.
Mare faraon, darul Troiei
este o tesătură minunată din Țara celor Cinci Râuri.
Îi mulțumim lui Priam. Este într-adevăr minunată.
Strălucește ca Nilul. Ce este?
- Cum este făcută? - Nimeni nu știe, mare faraon.
Este țesută pe războiul zeilor. I se spune mătase.
Ambasadorul din lerihon.
- Ea este darul? - Nu! E soția lui.
- Ce regat te-a trimis pe tine? - Regatul Celui Preaînalt.
Aceștia trebuie să fie ambasadori din Madian.
A, beduini?
- Ce daruri aduceți? - Îți aducem cuvântul lui Dumnezeu.
- Care este acest cuvânt? - Așa zice Domnul Dumnezeul lui Israel:
"Dă drumul poporului Meu!"
Sclavii sunt ai mei. Viețile lor îmi aparțin.
Tot ceea ce au ei îmi aparține mine.
Nu-L cunosc pe Domnul vostru și nu voi da drumul lui Israel.
Cu ce drept le amărăști viețile în robie?
Oamenii vor fi guvernați de lege, nu de voința altor oameni.
Cine este acel Dumnezeu ca să dau drumul fiilor lui Israel?
Aaron.
Aruncă toiagul meu în fața lui Faraon,
ca să vadă puterea lui Dumnezeu.
Prin aceasta vei cunoaște că Domnul este atotputernic.
Mamă! Și-a transformat toiagul într-o cobră!
Nimic al său nu-ți va face rău.
Puterea Dumnezeului tău este o scamatorie ieftină. Jannes!
Mamă, privește!
Jannes, vezi?
Șarpele lui Moise îi înghite pe ceilalți!
Mi-ai dat acest toiag ca să domnesc asupra șerpilor și scorpionilor.
Dar Domnul l-a făcut un toiag cu care voi domni asupra regilor.
Ascultă-i cuvântul, Ramses, și supune-te.
Să mă supun?
Moise, Moise, a rămas Egiptul fără scamatori
și a trebuit să te întorci tu să faci șerpi din bețe
sau să faci să apară iepuri?
Îi dau eu toiagului tău o minune mai mare de îndeplinit.
Poartă-l înaintea leneșului tău popor și fă-i să fabrice cărămizi fără paie.
- Nu putem face cărămizi fără paie! - Să vi le dea toiagul lui.
Sau să-și strângă paiele singuri de pe câmp.
Dar cărămizi să facă tot atâtea câte făceau în fiecare zi.
Așa să se scrie. Așa să se împlinească.
- Suntem liberi! - Izbăvitorul nostru!
Fii binecuvântat, Moise!
Aaron, Aaron, când plecăm din Egipt?
Nu plecăm din Egipt.
- Dar Moise ne-a promis. - De ce? Ai spus că vom fi eliberați!
Am adus și mai multe rele asupra voastră.
Domnul să-mi ierte nepriceperea cu care am folosit puterea Lui.
- Nepriceperea? - Ce ne-ai făcut?
Faraonul a poruncit să nu vi se mai dea paiele cu care faceți cărămizi.
- Fără paie! Ne-a dublat povara! - Nu putem face cărămizi fără paie!
Veți culege miriștea în timpul nopții. Și femeile, și copiii.
- Acesta e Izbăvitorul? - L-ai mâniat pe faraon contra noastră.
Le-ai pus o sabie în mâini ca să ne omoare!
Omorâți-l cu pietre!
La o parte! Vino!
- Și tu! - Înainte, marș!
Iată, pleacă Izbăvitorul vostru.
Acum mergeți și strângeți paie.
Nu uitați, norma e aceeași. Nicio cărămidă mai puțin!
Te-am blestemat.
De fiecare dată când Ramses mă lua în brațe, te blestemam pe tine, nu pe el.
Pentru că pe tine te iubesc.
Moise care te iubea pe tine era alt om.
Nu-i adevărat.
Crezi că te-ai schimbat, dar nu este așa.
Îți spui profet, om al lui Dumnezeu, dar eu știu mai bine.
Nu cred că doar tunetul unui munte
îți tulbură inima așa cum o tulburi tu pe a mea.
Nefretiri, am stat în lumina mistuitoare a lui Dumnezeu.
Nu el te-a salvat adineaori. Eu am făcut-o.
Moise, Moise.
De ce m-am îndrăgostit de prințul nebunilor?
Dar cred orice îmi spui atunci când sunt în brațele tale.
De ce nu vrei să fim împreună?
Pentru că sunt al unui Dumnezeu, al unui popor și al unei fete de păstor.
O păstoriță. Ce-ți poate oferi ea?
Poate că soarele deșertului ți-a tocit simțurile.
Spune-mi, are pielea așa de aspră, că rade usturoi pe ea?
Sau e moale, ca a mea?
Buzele ei sunt uscate ca nisipul deșertului?
Sau sunt umede și roșii ca o rodie?
Părul ei are parfum de smirnă?
Sau miros de oaie?
Există frumusețe dincolo de simțuri, Nefretiri.
O frumusețe ca liniștea văilor înverzite și a apelor liniștite.
O frumusețe a sufletului pe care tu n-o poți înțelege.
Poate că nu.
Dar frumusețea sufletului n-o să-ți elibereze semenii, Moise.
O să fii al meu, altfel ei nu vor pleca niciodată din Egipt.
Soarta Israelului nu e în mâinile tale, Nefretiri.
A, nu?
Cine altcineva poate înmuia inima faraonului?
Sau o poate împietri?
Da...
Tu poți fi frumosul praf prin care Dumnezeu își va face voia.
Umpleți-vă toate vasele cu apă.
Pentru că șapte zile nu va fi apă.
- Fântâna asta n-a secat niciodată! - Râul e înalt. Ce înseamnă asta?
- Cine spune asta? - Cineva care știe.
Umpleți-vă vasele sau suferiți de sete.
- Miriam are totdeauna dreptate. - Da, mă duc să mai iau vase.
Da, Iosua. Vine la fântână în fiecare zi.
Așteaptă și o vei vedea.
Bine face Dathan că te trimite pe tine la fântână.
Altfel și-ar putea găsi apa otrăvită.
Mi s-a spus că ai murit.
Pentru toți cei pe care-i iubesc, Iosua, sunt moartă.
- Dathan? - Da, Dathan.
- De bună voie? - Da, de bună voie.
Nu ești sclava nimănui. A venit ceasul izbăvirii.
Nu și pentru mine, Iosua.
Slavă ție, mărite zeu al Nilului!
Apa ta dătătoare de viață este sângele Egiptului!
Slavă ție, care faci orzul să crească!
Care hrănești vitele și împingi bărcile! Slava tuturor zeilor!
Faraon al Egiptului! Încă n-ai dat ascultare Domnului!
Dă drumul poporului meu!
Vârful unei săbii...
Lăsați-l să bolborosească, să vadă lumea că e nebun.
Supune-te Domnului, sau își va ridica mâna Sa asupra fluviului!
Eu am venit să binecuvântez apele. Tu ai venit să le blestemi.
Vom afla dacă Dumnezeul păstorilor e mai puternic decât zeii lui Faraon.
Apă a Vieții, udă deșertul și înverzește pajiștile!
Aaron.
Atinge apele cu toiagul meu.
Priviți!
Acolo, unde a atins râul, e sânge!
Apa se transformă în sânge!
Curge sânge de lângă zeu!
Priviți cum se răspândește!
Chiar este sânge!
Pentru ca tu să cunoști puterea Domnului,
Egiptul va suferi de sete timp de șapte zile.
- Șapte zile fără apă! - Va fi molimă peste tot!
Și de-ar fi de șapte ori câte șapte zile,
nicio scamatorie nu-ți va elibera poporul.
Apă sacră, purifică fluviul din care ai venit.
Și Dumnezeu a lovit Egiptul cu tot soiul de plăgi,
dar inima lui Faraon a rămas împietrită.
Mărite faraon, ascultă plângerea Egiptului.
Ar plânge mai tare dacă ar trebui să facă ei cărămizile.
- Gonește-i de aici. - Au suferit de sete,
au fost loviți cu broaște, păduchi, muște, boli, buboaie. Nu mai pot răbda.
De ce aduci piaza asta rea înaintea mea?
Oamenii părăsesc templele. Nu mai au încredere în zei.
Care zei?
Voi, profeții și preoții, ați inventat zeii să profitați de temerile oamenilor.
Când Nilul s-a înroșit și mie mi-a fost teamă.
Până am primit vești despre un munte de dincolo de Cascade
care a deversat mâl roșu și a otrăvit apele.
Toiagul pe care ți l-am dat a făcut asta?
E o minune a Dumnezeului tău că peștii au murit și broaștele au părăsit apa?
E o minune că muștele și păduchii s-au îngrășat din stârvurile lor
și au răspândit boli printre oameni și animale?
Aceste lucruri s-au întâmplat de la sine, nu au fost făcute de vreun zeu.
Acum plecați.
Ca să cunoști faptul că acestea sunt de la Domnul...
...vei vedea grindină căzând din senin și arzând ca focul pe pământ!
Vei vedea întunericul acoperind Egiptul în crucea zilei.
Atunci vei ști că Domnul e atotputernic și te vei supune voinței Sale.
Nimic de pe pământul ăsta nu mă va face să mă supun ție, Moise.
Iată, vine grindina.
După ce întunericul va acoperi Egiptul trei zile,
miniștrii tăi vor trimite după mine.
În cele trei zile de întuneric, ați scâncit ca niște copii speriați.
Moise spunea că soarele va ieși în trei zile, și așa a fost.
Mărite, dă drumul poporului său,
sau va fi sterp tot Egiptul, de la Cascade până la mare.
Va da tata drumul sclavilor?
Poți lua taxe din vite moarte și recolte stricate?
Cine conduce Egiptul, frica sau eu?
Nu ne temem de armatele pământești, dar poți învinge plăgile cu sabia?
- Nu-i rușine. - Și cel mai tare copac se apleacă.
Nu faraonul cedează în fața sclavului, ci consilierii săi.
L-am chemat pe Moise la cererea voastră.
- Poporul te va binecuvânta, mărite. - N-avem de ales.
Se înclină oare lumea în fața unui tron gol?
Gol?
Își împietrește faraonul inima față de fiul său?
Dacă eliberezi evreii, cine va construi orașele lui?
Cine i-a spus lui Moise să facă cărămizi fără paie?
Acum îți spune el ție să faci orașe fără cărămizi.
Cine este sclavul și cine faraonul?
Auzi râsete, Ramses?
Da, râsetele regilor...
...din Babilon, din Canaan, din Troia...
...care privesc Egiptul predându-se în fața Dumnezeului sclavilor.
Să intre evreul.
Du-te în grădină. Nu e bine ca un fiu de faraon
să-și vadă tatăl umilit de un fiu de sclav.
Fiul meu... stai lângă mine.
Te-au făcut cele trei zile de întuneric să vezi lumina, Ramses?
Vei da drumul poporului meu?
Mărite, cere scribului să citească porunca.
Dă-mi papirusul.
Mărite, nu poți rezista puterii Dumnezeului lui.
Nu-L cunosc pe Dumnezeul lui și nu voi da drumul poporului lui.
Cât vei mai refuza să te supui Domnului?
Dacă mai aduci vreo plagă asupra noastră,
nu Dumnezeul tău, ci eu voi face Nilul roșu de sânge.
Așa cum tatăl tatălui tău a înroșit Goshenul cu sângele băieților noștri.
De va mai veni o plagă asupra Egiptului,
din pricina vorbelor tale o va trimite Domnul.
Și va fi plângere atât de mare în tot pământul Egiptului...
...încât îmi vei elibera poporul, negreșit.
Să nu te mai arăți în fața mea, Moise!
Căci în ziua când vei revedea fața mea, vei muri.
Așa să se scrie.
Le voi da acestei odrasle de sclavi și Dumnezeului lui un răspuns de neuitat!
Comandant al armatei.
Cheamă carele de război din Tanis.
Va mai exista o plagă.
Și se va abate asupra sclavilor din Goshen.
Primul născut din fiecare casă va muri.
Începând cu fiul lui Moise.
Tu ești păstorița cu care s-a însurat Moise.
Regina Egiptului este frumoasă, așa cum mi-a spus el.
Soțul meu nu e aici.
- Acesta e fiul lui Moise? - Da, acesta e fiul nostru.
Ce dorești de la noi?
Nu-ți fie frică de mine.
Mi-era frică doar de amintirea ta.
Ai reușit să o ștergi?
Ne-a uitat pe amândouă.
Tu l-ai pierdut când a plecat să-L caute pe Domnul.
Eu, când L-a găsit.
Măcar ți-a lăsat un fiu de care să te bucuri.
- Am venit ca să-i salvez fiul. - De ce?
Faraonul a poruncit să fie uciși toți primii născuți ai Israelului.
Să fie uciși?
Dumnezeule al lui Avraam!
Nu-l lăsa să facă asta! Nu copiilor!
Vă așteaptă pe amândoi o caravană spre Madian. Careta mea vă va duce la ea.
Mă mir că m-ai observat.
Azi dimineață, la palat, n-ai făcut-o. De ce?
Ți-a fost teamă să mă privești?
Ce vrei, Nefretiri?
Pe tine, Moise. Ce avem noi se va sfârși curând.
Tu vei distruge Egiptul, sau Egiptul te va distruge pe tine.
Eu sunt a ta, Moise.
- A plecat cu fiul tău la Madian. - De ce să plece?
Știa că vei încerca să salvezi ceilalți copii înaintea fiului tău.
- De ce? - Ramses își adună lăncierii libieni.
Care de război, luptători din Sardinia.
- De ce? Spune-mi de ce! - Să-i ucidă pe primii născuți evrei.
O, Doamne! Dumnezeule!
Din chiar gura lui a ieșit judecata Ta.
- Dar ți-am salvat fiul! - Nu fiul meu va muri.
Ci primii născuți ai Egiptului. Fiul tău va muri, Nefretiri!
N-ai îndrăzni să-l lovești pe fiul lui Faraon!
Cu inima sa împietrită, faraonul și-a bătut joc de Domnul și și-a ucis fiul!
Dar este fiul meu, Moise! Nu i-ai face rău fiului meu.
Singur, eu nu sunt nimic. Dumnezeu mă folosește pentru a-și împlini voia.
Nu-l lăsa să-mi facă așa ceva. Eu l-am salvat pe fiul tău!
- Eu nu-l pot salva pe al tău. - Dumnezeul tău te ascultă, Moise!
La miezul nopții, Îngerul Morții va veni peste Egipt
și toți primii născuți vor muri.
De la întâiul născut al lui Faraon, până la cei al servitorilor.
Când erai prinț al Egiptului, mă strângeai în brațe.
Când ai fost condamnat, m-am aruncat la picioarele tale
în fața curții faraonului pentru că te iubeam, Moise.
Domnul este cel care pedepsește, Nefretiri.
Du-te înapoi la fiul tău.
Iubirea ta pentru mine e mai puternică decât puterea oricărui zeu.
Nu-l vei ucide pe fiul meu.
Potolește-ți mânia, Doamne!
Moarte, vino la mine
Să mă eliberezi
Moarte, vino la mine
Nu, Lilia. Moartea nu va veni la tine.
Iosua!
Îți riști viața venind aici!
- Ești primul născut din familia ta. - La fel și tu.
Am adus sânge de miel ca să dau pe pragul ușii,
pentru ca Îngerul Morții să te ocolească.
Iosua, e destul că ai venit la mine.
Sunt o paria pentru neamul meu.
Nu mă salva de moarte, Iosua, salvează-mă de viață.
Ziua de mâine ne va aduce o lume nouă.
Nu va fi nicio lume nouă și nici sânge pe ușa mea!
Dathan, i-ar salva viața. Domnul i-a promis lui Moise.
Moise are vorbe. Faraonul are sulite.
Nu uita, Iosua, e a mea de bună voie.
Te va acoperi cu penele Sale
Și sub aripa sa te va ocroti
Chiar și în umbra morții,
Domnul este Dumnezeul nostru, Domnul este Unul.
Dragostea sa va fi scutul și pavăza ta
Păzește-ne în această noapte a groazei, Rege al Universului!
Nu, nu vă uitați! Moartea vine după noi!
De ce e speriată toată lumea? De ce e noaptea asta diferită?
Pentru că Domnul nostru ne va elibera din robia Egiptului.
Nu te vei teme de groaza nopții
Toată lumea în picioare!
Soldații lui Faraon!
Sau mai rău.
Nici de săgeata care zboară ziua
Bithiah!
De frica Dumnezeului tău mi-au dat drumul.
Primești o străină în casa ta?
Nu există străini printre cei ce caută mila Domnului.
Și sclavii mei?
Toți cei însetați de libertate pot veni cu noi.
Întunericul morții va trece peste noi astă-seară.
Mâine, lumina libertății va străluci peste noi, la plecarea din Egipt.
Vin și eu cu tine, Moise.
- O prințesă a Egiptului! - Din casa lui Faraon.
- Venerează zeii Egiptului! - Se închină la idoli!
Această femeie m-a scos din apele Nilului
și mi-a îndrumat pașii pe calea cunoașterii.
Mered, adu un scaun la masa noastră pentru fiica lui Faraon.
Pe fața ta strălucește o lumină mare, Moise.
Poate, într-o zi, o voi înțelege.
Este trimisul lui Dumnezeu, prințesă.
Dacă nu e interzis să privim suflul molimei,
priviți-o, pentru că este aici.
Nu te uita, Eleazar.
Închide ușa, Iosua, și lasă moartea să treacă.
Nici de molima care trece în noapte
- O să treacă, Moise? O să treacă? - Domnul mi-a promis, Elisheba.
Binecuvântat ești tu, Doamne Dumnezeule, care ne dai pâinea.
- Uite! Intră prin ușă! - Astupă crăpăturile. N-o lăsa să intre!
Salvați-vă! Fugiți! Fugiți!
Niciun rău nu ți se va întâmpla și nicio plagă nu se va apropia de tine.
O mie vor cădea lângă Tine
De ce mâncăm pâine nedospită și ierburi amare, unchiule?
Ierburile...
Ia-o pe drumul celălalt! Nu, nu te întoarce!
Ierburile ne amintesc de amărăciunea sclaviei noastre, Eleazar.
Dar nu se va apropia de tine
Iar aceasta este ostia,
care să vă amintească această noapte din generație în generație, totdeauna.
Ridică-mi pruncul sus! Ține-l în viață!
- Este poporul meu. - Toți suntem ai lui Dumnezeu.
Moartea ne înconjoară!
Dar trece peste cei care au crezut pe Domnul.
Să nu uiți niciodată, Eleazar. A trecut peste casa ta.
Se tem căpitanii Egiptului de o ceață a nopții?
- Strigătele de agonie sunt peste tot. - Ce blestem diabolic, priviți!
Port bătălii de 30 de ani, stăpâne.
Dar n-am cunoscut frica până azi.
Aghiotant!
Condu-i pe căpitani la oamenii lor.
Vom lovi în zori.
Niciun evreu întâi născut nu va rămâne viu.
Dă drumul evreilor, mărite, sau vom muri cu toții.
Era fiul tău?
Primul meu născut.
Nu există niciun leac magic, nicio vrajă.
Este întâiul născut al lui Faraon.
Nu avem putere în fața acestei molime.
Tată.
Fiule.
Blestemul tău a căzut asupra lui.
- De unde știi asta? - De la Moise.
Nu le-am dat drumul pentru că limba ta de șarpe mi-a împietrit inima.
N-ai vrut decât să-l ții pe Moise aici.
Nu ți-a păsat de tronul meu, nici de fiul meu.
L-am rugat pe Moise să nu îl ucidă.
- Umbra morții e pe fața lui. - Nu.
El nu va muri.
Căpitane.
Ia cea mai iute caretă. Adu-l pe Moise la mine.
Îl voi aduce, stăpâne.
E singurul meu fiu.
Ai învins, Moise.
Piciorul unui sclav apasă pe grumazul Egiptului.
Ai fost salvat de pe Nil ca să fii blestemul meu.
Umbra ta a căzut între mine și tatăl meu, între mine și gloria mea...
...între mine și regina mea.
Și acum umbra ta mi-a umplut țara de moarte.
Ieșiți din pământul Egiptului, tu și poporul tău. Vă eliberez.
Nu datorită ție sau mie suntem liberi, faraonule.
Puterea Domnului ne-a eliberat.
Destul cu vorbele tale!
Ia-ți cu tine oamenii, vitele, Dumnezeul și molima.
Ia ce vrei din Egipt, dar pleacă!
Doamne, Dumnezeul meu.
Cu puterea Ta ne-ai eliberat din amărăciunea sclaviei.
Mâine pornim la drum ca națiune liberă,
în care fiecare om va culege ce a semănat
și nu se va pleca în fața nimănui decât la rugăciune.
Vom pleca toți, tineri și bătrâni.
Vom pleca cu fiii și fiicele noastre.
Cu turmele și cirezile noastre vom pleca.
Pentru că știu că Dumnezeu este mare
și că este deasupra tuturor zeilor.
A murit.
Sokar.
Stăpâne al ținutului morții.
Eu, care am nesocotit zeii Egiptului, mă închin ție.
Arată-mi că puterea ta e mai mare decât a Dumnezeului lui Moise
și dă înapoi viața pe care a luat-o din trupul fiului meu.
Adu-i înapoi sufletul de dincolo de Lacul Morții, către tărâmul celor vii.
Și îți voi ridica un templu mai măreț decât piramidele.
Ascultă-mă, stăpâne al întunericului.
Trezește-te, Israel! A sosit ceasul libertății!
Și s-a întâmplat, după acea noapte a groazei
să vină o zi așa cum lumea nu mai văzuse.
De la est și de la vest, de la nord și de la sud, au venit cu tot ce aveau,
mânându-și turmele și cirezile și cămilele în fața lor.
Cu zecile, cu sutele, cu miile,
șiruri nesfârșite de oameni cu dobitoace și poveri,
cu nenumărate cirezi de vite, s-au revărsat pe aleea sfincșilor,
între picioarele de piatră ale celor patru statui ale lui Ramses,
pe care le făcuseră cu propria sudoare și putere, cu propriul sânge, din granit.
S-a ridicat o națiune și pe lume s-a născut libertatea.
- Bunicule, Rebecca e la tine? - Nu, Rebecca nu e la mine.
Uite covata. Agaț-o pe umăr.
- E o zi binecuvântată. - Unde e Rebecca?
- Uite-o pe Rebecca. - Ben Caleb.
- Putem lua vitele? - Se merge către porți.
- Rașela, ajută-mă cu jugul ăsta! - Veniamin, nu uita uleiul pentru lămpi.
- Unde mergem, Naomi? - Într-un ținut unde curge lapte și miere.
N-am mâncat niciodată miere. Știe cineva drumul?
Libertatea n-o să vă țină de sete. Umpleți-vă ploștile.
Aceasta e casa guvernatorului, nu puteți intra.
Afară! Afară, toată lumea!
De ce vin soldații? N-am pus sânge la ușa mea.
Atunci piatra sângerează.
- Scoateți căruțele! - Cioplitorul tău mi-a făcut asta!
Tot aurul tău nu poate șterge semnul ăsta, de pe ușă sau din inima mea.
Pentru asta o să mergi pe jos până la...
Unde mergem?
- Știi unde mergem? - În iad, sper!
Ca și Dathan, nu știau unde merg.
Și nu le păsa mai mult decât turmelor și cirezilor pe care le mânau.
Acum foloseau jugurile de cărămizi pentru a căra cu totul altceva.
Erau printre ei cultivatori de viță și pomicultori,
fiecare sperând să stea la umbra viei sau smochinului său.
În acest minunat haos, Iosua era cel care făcea ordine.
Puneți stindardul fiecărui trib în fața tuturor!
Leviții în mijloc, luda la dreapta, Efraim la stânga! Haideți!
Uită-te pe unde mergi! Nu călca pe gâștele mele!
Nu te enerva!
Mulțumesc, Doamne, suntem liberi!
Fiul său, Iosif
Haina sa avea multe culori
Aaron și bătrânii duc pe umeri un trup într-un giulgiu.
Duc oasele lui Iosif să se odihnească în țara sa.
Nubieni, bunicule!
- Vin căruțele cu comori! - Prăzi din Egipt.
Toți cei care ați împărțit chinul, împărțiți acum aurul!
Poftim, băiete! Pentru cel orb!
- E un mic vițel de aur, bunicule. - Cu coarne.
Un idol pentru păgâni!
Purtătorii de torte!
Noaptea, să vă puneți torțele lângă steaguri,
- ca toată lumea să-și aprindă foc! - Vor fi aprinse!
Eleazar, atârnă asta de căruță. Și acum, leagănul.
- Poftim, Miriam. - Iosua!
Căruțele moașelor sunt pregătite. Unde să stea?
- Unde ți-e biciul, Dathan? - O să-ți plătesc fiecare plesnitură!
- E asta o zi pentru resentimente? - Dar eu ți-am simțit biciul!
Lilia nu e sclavă, Dathan. Tu poți să-ți cari singur leșul.
Las-o pe ea să stea jos.
Deci acum, frate, avem alți supraveghetori.
- Acum nu mai avem stăpâni! - Da, dar nu pentru mult timp.
Aici, bătrâno.
Așa.
Faceți-i loc guvernatorului!
- Știi cine sunt. - Știu cine ai fost, dle guvernator.
Plec pentru a-l sluji pe faraon. Spune-i lui Ramses că mă-ntorc acasă.
Gloata aia îl urmează pe Moise în deșert astăzi,
dar când vor avea ochii înroșiți de soare,
când buzele lor crăpate vor sângera de sete,
când foamea le va măcina burțile,
îl vor blestema pe Moise și pe Dumnezeul lui!
Și eu, Dathan, îi voi aduce înapoi la Faraon și la puțurile de cărămizi.
Sunt atât de mulți.
Atât de mulți.
Cum voi găsi drumul Tău prin sălbăticie, Doamne?
Cum voi găsi apă în deșert pentru așa o mulțime?
Moise. Oamenii s-au adunat.
Atunci să pornim către muntele Domnului,
pentru ca El să-și poată scrie poruncile în mintea și inima noastră, pe veci.
Pornim, lăudând numele Său!
- Ce facem? - Pornim!
Să sune trompetele!
Ascultă, o, Israel!
Să-ți amintești această zi,
când puterea Domnului te-a eliberat din robie!
Domnul este Dumnezeul nostru! Domnul este Unul!
Împingeți, împingeți!
400 de ani în sclavie și azi nu vrea să se miște!
Domnul este Unul
Domnul fie slăvit Domnului îl mulțumim
Îl pot duce în litiera mea.
Sunt stors ca apa,
vigoarea mea s-a risipit în praful... morții.
- Îți vom planta smochinul în noua țară. - Copiii vor mânca fructele sale.
- Ai auzit? - Ai un fiu puternic.
Și a condus Moise pe semenii săi cu bucurie și veselie.
I-a scos din Egipt așa cum își poartă vulturul puii pe aripile sale.
Dar inima lui Faraon a fost împietrită iar.
Câte zile și câte nopți o să te mai rogi?
Te aude?
Stăpâne al întunericului, nu ești tu mai mare decât Dumnezeul lui Moise?
Am ridicat vocea mea către tine, dar nu ai dat înapoi viața fiului meu.
- Ascultă-mă! - Nu te poate auzi.
Nu e decât o bucată de piatră cu cap de pasăre.
O să mă asculte.
- Eu sunt Egiptul. - Egiptul! Nu ești nimic.
L-ai lăsat pe Moise să-mi omoare fiul.
Niciun zeu nu-l poate aduce înapoi.
Ce i-ai făcut lui Moise? Cum a murit?
Ți-a implorat iertarea în timp ce îl torturai?
Adu-mi cadavrul lui. Vreau să-l văd, Ramses, vreau să-l văd!
Acesta este fiul meu.
Ar fi fost faraon.
Ar fi fost stăpânul lumii. Cine îl plânge acum?
Nici măcar tu. Nu te poți gândi decât la Moise.
Nu-i vei vedea cadavrul.
L-am gonit din Egipt.
Nu mă pot lupta cu Dumnezeul lui.
Dumnezeul lui? Preoții spun că faraonul este un zeu.
Dar tu nu ești zeu. Nu ești nici măcar un bărbat adevărat.
Ascultă-mă, Ramses. Ai gândit că sunt rea când m-am dus la Moise.
Și aveai dreptate. Să-ți spun ce s-a întâmplat, Ramses?
M-a disprețuit, ca pe o târfă de pe stradă.
Pe mine, Nefretiri, regina Egiptului.
Ceea ce tu ai luptat să obții de la mine, el n-a vrut să ia.
Auzi râsetele, Faraon?
Nu râsetele regilor, ci râsetele sclavilor în deșert.
Râsete!
Fiule, îți voi construi mormântul pe trupurile lor sfâșiate.
Dacă îmi scapă vreunii, sămânța lor va fi împrăștiată și blestemată pe vecie.
Armura mea, coroana de război!
Râsete! Voi transforma râsetele acestor sclavi în bocete de durere.
Nu vor uita numele lui Moise.
Nu vor uita că a murit sub roțile carului meu.
Ucide-l cu mâinile tale.
Să sune trompetele. Anunțați turnurile de pază.
Adunați toate carele la poarta orașului.
Înhămați-i pe Nura și Thebes la carul meu.
Îți voi aduce înapoi comoara templului.
Să mi-o aduci înapoi, cu sângele lui pe ea.
Ți-o voi aduce.
Și-l voi amesteca cu sângele tău.
- Gărzi, salutați! - Ura!
Amintiți-vă de primii voștri născuți! Moarte sclavilor!
Moarte Dumnezeului lor!
- Ave, Faraon! - Înainte!
- Auzi tunetul, peste mare? - Nu, vine din deșert.
Este sunetul copitelor cailor. Privește!
Carele lui Faraon!
Suntem prinși între mare și deșert! Caleb, avertizează corturile din nord.
Iosua.
E cornul lui Iosua.
Toți bărbații la trecătoare! Luați căruțe, care! Formați o barieră!
- De ce sună alarma? - Carele lui Faraon. Blocați trecătoarea!
Femeile și copiii, spre mare!
Aduceți lopeți, ciocane!
Ascultați-mă! Pot lopețile să oprească săgețile?
Vor opri căruțele voastre carele? Vreți să vă vedeți bărbații morți?
- Moise! - Ce este, Iosua?
Carele lui Faraon. Vom bloca trecătoarea.
- Cum putem lupta cu carele? - Zi-le oamenilor să se retragă, Iosua.
- Să se retragă? Unde, în mare? - În mâinile Domnului.
Izbăvitorul! Da, vă va izbăvi prin moarte!
Fugiți! Fugiți!
Priviți! Priviți!
Moise e de vină! Dați-i-l lui Faraon!
Omorâți-l cu pietre!
Dumnezeul lui Moise e un general prost, dacă i-a tăiat retragerea.
De zece ori ați fost martorii minunilor Domnului!
Și tot nu aveți credință!
E un profet mincinos, vă duce la moarte!
Omorâți-l cu pietre!
Ascultați-l pe Moise! El vă spune voia Domnului!
Înainte!
- Se vor opri pentru mine! - Carele nu cunosc rang.
Nu erau destule morminte în Egipt, de aceea ne-ai adus să murim aici?
Nu vă temeți! Stați pe loc și vedeți minunea Domnului!
- Un stâlp de foc! - Este răsuflarea Domnului!
Treceți prin el!
Nu, mărite! Nu putem străpunge focul Domnului!
Adunați-vă familiile și turmele. Trebuie să plecăm!
Unde? Să ne înecăm în mare? Cât o să-l oprească focul pe Faraon?
Carele pe care le vedeți azi n-o să le mai vedeți!
Nu! O să muriți sub roțile lor!
Domnul are să lupte pentru noi!
Iată puterea Lui!
Vântul desparte apele!
Domnul poate despărți apele cu o răsuflare.
- Treceți prin mijlocul apelor. - Facă-se voia Sa.
Desparte apele în fața lor și ne ține nouă calea cu foc.
Să plecăm. Omul nu poate lupta contra zeilor.
Mai bine mori luptând cu un zeu decât să trăiești în rușine.
Lăudați-L pe Domnul și coborâți în mare!
Dumnezeu ne-a salvat.
...iubea pe fiul său, Iosif
Haina sa avea multe culori
- Etan, ajută-ne! - Lasă roata.
- Trageți! Trageți pentru viețile voastre! - E viața ta așa valoroasă?
...fiul său, Iosif
Haina sa avea multe culori
Dumnezeule al lui Avraam
Isaac, Iacov...
Legați funii de căruța moașelor!
Salvați pâinea, dacă puteți!
Ben Caleb, poruncește ca toate căruțele să...
Moise, stai sus pe piatră, să te vadă poporul și să aibă speranță!
Ajutați căruța aia!
Focul se stinge.
Sunați urmărirea!
Stați!
Asta e o lucrare pentru un măcelar, nu un faraon.
Ucideți-i pe toți. Dar aduceți-mi-l pe Moise, viu.
Lăncieri! Înainte!
- Poftim, ia-l! - Așteaptă-mă, așteaptă-mă!
- Bunicule, vin caii! - Carele! Fugiți cât puteți!
Mai bine sclav în Egipt decât mort aici!
Cine se poate împotrivi puterii lui Dumnezeu?
Dar tu ai trimis duhul Tău
și marea i-a înghițit.
Doamne, cine este asemenea Ție între dumnezei?
Împărăți-va Domnul în veac și în veacul veacului.
Domnul este Dumnezeul nostru! Domnul este Unul!
Înainte să lovești, arată-mi sângele lui pe sabia ta.
Nici măcar nu l-ai putut ucide!
Dumnezeul lui... este Dumnezeu.
Moise a condus neamul lui Israel în sălbăticia ținutului Sinai.
Și au poposit la poalele muntelui sfânt.
Văzând însă poporul că Moise întârzie a se pogorî din munte,
s-a adunat laolaltă.
Întrebați-l pe Aaron. Poți trăi pe muntele acela 40 de zile și 40 de nopți?
- Da, cu voia Domnului. - Cine cunoaște voia Domnului?
Voi? Eu? Sau tu, Sefora, soția lui îndurerată?
S-a întors printre noi să-și caute soțul, dar e mort.
Nici măcar ea nu poate spera că trăiește.
Moise a urcat pe pământul interzis să primească legile Domnului.
Da, dar nu s-a întors. Îți împărtășim durerea. Te compătimim.
Dar ne va duce compătimirea către ținutul unde curge lapte și miere?
Nu fiți nebuni! Moise se va întoarce...
Oare Dumnezeul care v-a arătat așa minuni
l-ar lăsa pe Moise să moară înainte să-și încheie lucrarea?
Mama sa. Ce frumoasă e speranța unei mame.
Dar printre voi sunt și alte mame! Ce va fi cu pruncii voștri?
- Trebuie să avem încredere! - În ce? În tine, Aaron?
Ne duci tu către ținutul făgăduinței? Știi unde este?
- De cealaltă parte a deșertului. - Cine ne va conduce?
Tu, Dathan!
- Unde să vă duc, dacă nu-n Egipt? - Unde vom muri?
- Nu, unde e de mâncare. - Faraonul ne va ucide.
Nu dacă avem un zeu al Egiptului cu noi. Tu poți face unul.
- Aaron cunoaște arta templului! - Nu vreau să-l fac!
Nu vrea. Mai bine ne vede pe toți putrezind în sălbăticie.
Vei face un zeu pentru noi. Unul de aur. Un vitel de aur!
Korah va fi mare preot.
Aduceți coșuri, găleți, șaluri, orice aveți!
Rupeți-vă cerceii, brățările, colierele!
Vom face din ele un vitel de aur!
Aurul pe care l-am luat din Egipt!
Acolo!
Aurul din Egipt!
Din tufișul în flăcări, Doamne
m-ai pus să aduc poporul la acest munte sfânt,
să vadă slava Ta și să primească poruncile Tale.
Ce lucru am lăsat nefăcut?
Eu sunt...
...Eu sunt Domnul Dumnezeul tău.
Să nu ai alți dumnezei în afară de Mine.
Să nu-ți faci chip cioplit.
Și au acoperit idolul cu aur curat.
Și Aaron l-a turnat în tipar și l-a îndreptat cu ciocanul,
pregătindu-l să fie cioplit după știința și arta omului.
Și l-a bătut în cuie, ca să nu se miște.
Și au bătut aurul pe nicovală și l-au făcut foițe subțiri.
Pentru că-și adunaseră comoara în mijlocul cuptorului
și au pus-o în foc ca să se topească.
Și s-au îmbrăcat în haine scumpe și s-au împodobit,
cu văluri albastre și purpurii și roșii
și cu țesături fine, făcute în Egipt.
Iar femeile călcau strugurii din Madian și-i făceau vin nou.
Să nu iei numele Domnului Dumnezeului tău în deșert.
Adu-ți aminte de ziua odihnei, ca să o sfințești.
Cinstește pe tatăl și pe mama ta.
Să nu ucizi.
Hallel! Hallel!
Și poporul a păcătuit mult,
pentru că și-a făcut un zeu de aur.
Și l-au purtat pe umerii lor și se bucurau, spunând:
"Iată, Israele, Dumnezeul tău".
Voi care-l plângeți pe Moise, vă e teamă să priviți noul zeu?
Erau ca niște copii care-și pierduseră credința.
Erau desfrânați și corupți și răzvrătiți împotriva Domnului.
Au mâncat pâinea răutății și au băut vinul furiei
și au făcut fapte rele înaintea Domnului.
Și poporul a strigat: "Chipul cioplit ne-a adus bucurie".
Și s-au închinat în fața vițelului de aur și i-au adus jertfe.
- Iată jertfa voastră! - Faceți loc pentru Dathan!
Nu ți-e rușine?
Să nu fii desfrânat.
Să nu furi.
Să nu mărturisești strâmb împotriva aproapelui tău.
Să nu râvnești la nimic din ce este al aproapelui tău.
Scrise de mâna Domnului.
Grăbește-te de te pogoară,
pentru că poporul tău s-a răzvrătit.
Și poporul a petrecut, e băut și a mâncat.
Au fost ca nebuni și și-au aruncat hainele de pe ei.
Cei răi erau ca o mare învolburată ale cărei ape aruncă noroi și murdărie.
S-au scufundat adânc în păcat și erau mai răi decât praful pământului.
S-au răzvrătit și s-au îmbătat, pentru că deveniseră sclavii păcatului.
Și au făcut tot felul de lucruri neplăcute lui Dumnezeu,
chiar și adulter și desfrânare, necurățenie, idolatrie și răzvrătire,
îngâmfare și mânie. Și erau plini de fărădelegi și de mârșăvii.
Și Aaron știa că îi vârâse în păcat.
Abiram, Korah!
Legați jertfa cu sfori de coarnele altarului!
Lumina Domnului răzbate din tine, Moise.
Nu îngenunchea în fața mea, Iosua.
- Și tablele de piatră? - Sunt scrise de Dumnezeu însuși.
Cele zece porunci ale Sale.
În tabără se aud strigăte de război.
Nu sunt strigăte de război. E glas de cântec și de petrecere.
Vai ție, o, Israel!
Ai păcătuit mult înaintea Domnului!
Nu ești demn să primești aceste zece porunci.
Ne-am adunat contra ta, Moise! Te încrezi prea tare.
Nu vrem să trăim după poruncile tale, suntem liberi!
Nu există libertate fără lege!
A cui lege, Moise? A ta?
Ai făcut tablele acelea ca să te faci prinț peste noi?
Cine este pentru Domnul să vină la mine!
- Aaron, ne-ai blestemat! - M-au obligat!
Iosua!
El nu v-a arătat țara unde curge lapte și miere!
Eu vă arăt un zeu de aur! Veniți cu mine! Urmați-mă!
Blasfemiatorilor! Idolatrilor!
Pentru aceasta, veți bea din cupa amărăciunii.
Astăzi, Dumnezeu a pus înaintea voastră
legile Sale despre viață și bine și despre moarte și rău.
Cei care nu vor să trăiască prin lege...
...vor muri prin lege!
Și s-a aprins mânia Domnului asupra lui Israel.
Și ca să afle dacă poporul va ține sau nu poruncile sale,
i-a purtat Domnul prin pustie patruzeci de ani,
până când tot neamul care făcuse rău
înaintea Domnului s-a stins.
Dar ochii lui Moise nu s-au încețoșat, nici puterile nu i-au slăbit.
A urcat din șesurile Moabului până la muntele Nebo.
Și Domnul i-a arătat ținutul de dincolo de râul Iordan.
Domnul s-a mâniat pe mine pentru că nu L-am ascultat lângă Apele Dezbinării.
Și mi-ai spus: "Privește cu ochii tăi noul ținut,"
"pentru că nu vei trece peste apa Iordanului".
Atunci voi rămâne și eu.
M-a chemat Domnul, Sefora. Trebuie să merg singur.
Privește, Moise. Poporul a ajuns la apa Iordanului.
În chivot duc legile pe care li le-ai dat tu.
Tu i-ai învățat că omul nu trăiește doar cu pâine.
Tu ești torța lui Dumnezeu care luminează calea spre libertate.
Te iubesc.
Iosua.
Iosua, las poporul în grija ta și te întăresc.
Pentru că tu vei trece Iordanul și vei conduce poporul.
Eu și casa mea vom sluji pe Domnul.
Mered, dă-mi cărțile.
Eleazar, pune aceste cinci cărți în Chivotul Legământului,
lângă tablele celor Zece Porunci,
pe care Domnul ni le-a dat înapoi.
Mergeți și vestiți libertatea în toate ținuturile,
către toți locuitorii lor.
AȘA A FOST SCRIS AȘA SE VA ÎMPLINI
MUZICĂ DE FINAL