Зупиніться!
Будь ласка!
Ти мало не розтрощила мені машину.
Ну?
Залазь.
А зараз, друзі,
ми послухаємо нову чудову платівку Нета Кінга Коула.
"Я краще сумуватиму"
Ніч
така холодна,
і балачка
геть дурна.
Мені так зле й понуро,
що краще сумуватиму, ніж житиму отак.
Кімната
темна й хмура.
Ти не знаєш,
що робиш зі мною.
Тенета мене зловили.
Я краще сумуватиму, ніж житиму отак.
Всю ніч блукаю містом,
дивлюся на людей.
Мені б пісню співати,
а я одно зітхаю.
Великого пальця тобі мало. То треба всім тілом голосувати?
А хіба ви зупинилися б, якби я голосувала тільки пальцем?
Ні.
В чому річ?
Дай я вгадаю.
Ти була з якимось хлопцем, який думає, що в слові "ні" три літери.
Я мав би скинути тебе з отої кручі. Я ще можу це зробити.
- Куди їдеш? - Лос-Анджелес.
Висадіть мене на найближчій автобусній зупинці.
Ти завжди вештаєшся гола?
Що сталось, офіцере?
Якась жінка втекла з божевільні.
Молода, в плащі.
Бачили когось схожого на дорозі?
- Ні, офіцере. - Гаразд, проїжджайте.
Я теж нічого такого не бачив, офіцере.
- А жінка всю дорогу спить. - Добре. Проїжджайте.
Я можу тепер повернути свою руку?
Отже, ти втекла з дурдому.
Вони змусили мене піти туди.
Забрали всі речі, щоб я нікуди не втекла.
Хто?
Якби ж я могла вам сказати.
Мені треба комусь усе розказати.
Коли людина в біді, їй треба з кимось поговорити.
Але ви знаєте стару приказку.
Те, чого я не знаю, не може мені нашкодити?
З колесом щось не так. Заносить трохи.
- Добрий вечір. - Перевірте праве переднє колесо.
Так, сер.
Щось знайшов?
Гілка застряла і била по колесу.
Мабуть, підчепили її, коли з дороги з'їхали.
Так? Єдине, що я колись чіпляв на узбіччі, це отруйний плющ.
- Спасибі, малий. - Вам спасибі.
- Зробіть мені послугу, будьте ласкаві. - Жодних проблем.
Приклейте сюди марку і опустіть у поштову скриньку, гаразд?
Так, мем.
Щось іще, мем?
Ви дізнались, що було не так із колесом?
О, так. Ви підчепили гілку,
коли звертали перепочити на узбіччі.
Щасливо. Заїжджайте.
Ви сердитесь на мене, так?
Вибачте, що мало не розтрощила вашу гарненьку машинку.
Я тут подумала, як багато можуть сказати про людину такі дрібниці.
- Ваша машина, наприклад. - І що ж вона вам повідомила?
У вас тільки одна справжня вічна любов.
І хто ж це?
Ви.
Ви один з тих самозакоханих чоловіків, які думають тільки про свій одяг,
про свою машину, про себе.
Закладаюсь, що ви кожного ранку віджимаєтесь, просто щоб прес був у формі.
Ви маєте щось проти гарного здоров'я?
Я вибачила б чоловікові в'ялі м'язи, якби він став доброзичливішим.
Ви з тих людей, які ніколи не дають у стосунках,
тільки беруть.
Ох, жінка.
Недосконала стать.
Що нам треба, щоб доповнити нас?
Чоловік, звичайно ж. Чудовий чоловік.
Добре, добре. Годі.
Скоро доїдемо до автобусної зупинки, а я навіть не знаю вашого імені.
Ви забули. Я божевільна з дурдому.
Всі психи небезпечні.
Ви іноді читаєте поезію?
Ні, звичайно, ні.
Христина Росетті писала любовні сонети.
Мене назвали на її честь.
- Христина? - Так, Майк.
Я побачила ваше ім'я на посвідченні, Містере Хаммер.
Довезіть мене до зупинки і можете забути, що колись мене бачили.
- Якщо ми не доїдемо до зупинки... - Доїдемо.
Якщо ні,
пам'ятай мене.
- Вона відключилась. - Я поверну її до тями.
Якщо ти її оживиш, знаєш, що це буде?
Восресіння. Ось що це буде.
А знаєш, що означає "восресити"?
Це означає "оживити мертвого".
Ти хто такий, що думаєш, ніби можеш оживити мертвого?
- Його теж тягти в машину? - Звичайно.
Майк.
- Привіт, Велдо. - Привіт.
Тебе ніколи немає поруч, коли ти мені потрібна.
Я тобі ніколи не потрібна, коли я поруч.
- Пет тут. - П'ять хвилин, не більше.
Сестра.
- Привіт, лягавий. - Привіт.
Три дні тому я вже думав, що доведеться купувати смокінг для трупа.
Три дні?
Як я?
Ти в порядку.
За кілька тижнів вийдеш звідси.
Ти пам'ятаєш,
як усе сталось?
Я вже й не думав, що знову почую цей запах.
Ох, диви, які красуні.
- Нас чекає таксі. - Містере Хаммер?
Таксі вам не знадобиться. Ми б хотіли задати вам кілька питань.
Та зрозуміло. Побачимось.
- Чому не заходиш? Це може тривати довго. - Тут почекаю.
Ми недалеко просунулись, Містере Хаммер, еге?
Факти майже всі нам відомі, але треба заповнити деякі пробіли.
Мене ледве не вбили, а йому треба пробіли заповнювати.
Хіба ми забагато просимо?
- Щоб вони ще раз спробували? - Ми запезпечимо вашу безпеку.
Може, нам більше пощастить з елементарними питаннями.
Ваше повне ім'я, містере Хаммер?
"Майкл Хаммер. Бульвар Вілшір, 10401, Лос-Анджелес, Каліфорнія."
Чим заробляєте на життя?
Згідно з нашою інформацією він називає себе приватним детективом.
- Спеціалізується на розлученнях. - Постільний детектив.
Дістає інформацію проти жінки.
Потім домовляється з нею, щоб зібрати докази проти чоловіка.
І таким чином отримує гроші від обох.
Як вам це вдається? Ви лазите під ліжками?
Не все так примітивно.
У нього є секретарка. Принаймні так він її називає.
Як її звуть, містере Хаммер?
- Велда Вікмен. - Вона дуже приваблива жінка.
Класна приманка. Живе як принцеса.
Він підкладає її під чоловіка,
і не встигне той озирнутися, а діло готове.
Кого ж ви підкладаєте під жінок, містере Хаммер?
Це вже його спеціалізація.
Гаразд. Ви мене переконали. Я негідник.
Якщо це все, то я хотів би піти додому.
Розумію. Вам пече повернутися до справи вашого життя.
Можете йти.
Відчиніть вікно.
Дякую, що почекав, Пет.
Вона була славна дівчинка. Вміла гарно підколоти хлопця.
Ці типи нескоро знайдуть, хто її вбив.
Закон неповороткий. Ти міг би впоратись швидше. Ти про це?
Майк, ти хто, думаєш, такий?
Що таке, Пет?
Звичайну дівчину вбили, а роздзвонили так, що слідчі приперлись аж із Вашингтона.
Тут щось не так.
Я дам тобі пораду.
Забагато таких людей, як ти, зневажають усе пов'язане з законом.
Ти хотів би взяти все в свої руки.
Але якщо ти робиш так, то можеш з тим же успіхом жити в джунглях.
Я підібрав цю дівчину.
Якби вона не вискочила на дорогу, я б не зупинився.
Вона має бути пов'язана з чимось великим.
Майк, чому ти не розкажеш нам, що тобі відомо,
не відійдеш убік, як хороший хлопець і не даси нам зробити свою роботу?
А мені яка з цього користь?
Майкі!
Семмі, диви. Мій друг вернувся з могили.
Я радий, що ти вернувся. Як Лазар, піднявсь із могили.
Що ж сталось? Що ти наробив?
Перевищив швидкість на своїй машиняці?
А де вона? Велда казала, ти її забереш.
Там нічого було забирати, Майк.
Ти б бачив свою красавелу.
Вся розбита. Купа брухту. Рухлядь.
Ніколи більше ва-ва-вум, моє серце розбите.
- Ти хоч сам у порядку? - Хитає трохи.
Хитає, га? Знаєш, що ми зробимо?
Ми підчепимо пару гарнюніх гречаночок.
Тямиш? Ва-ва-вум!
3-D бух!
Забув сказати. Якісь хлопці шукали тебе, задавали багато питань.
- Що за хлопці? - Круті хлопці.
Дуже круті, Майк.
Та забудь.
Я радий, що ти вернувся. Класно виглядаєш.
Побачимось завтра. Бережи себе, добре?
Ти в порядку, Майк?
Не знаю ще. Може, й ні.
Семмі, що він ото хотів сказати "може, й ні"?
Та хто його зна.
Це Креств'ю 5-4124.
Містера Хаммера, якому Ви телефонуєте, зараз немає вдома.
Якщо Ви бажаєте залишити повідомлення,
будь ласка, говоріть після звукового сигналу.
Привіт, Майк? Просто перевіряю, чи ти вдома. Будь ласка, зателефонуй мені, коли...
Велда.
Як добре, що ти там. В тебе все гаразд?
- Звичайно. А що? - Я зараз буду.
Що вони хотіли?
Задавали багато питань.
- Яких саме питань? - Просто питань.
Коли йтимеш, скажи Ніку...
Що ти хочеш, щоб я йому сказала?
Тримати б тебе отак завжди - і навіть їсти не треба.
Скажи йому, хай залишить мені ввечері свою машину. Зранку забере.
Що там у папці?
Тобі дзвонив якийсь Рей Дайкер, коли ти був у лікарні.
Хоче зустрітися з тобою.
Я подумала, ти будеш не проти, якщо я розвідаю, хто він такий.
Не відповідай.
Майк?
Це Пет. Цього разу з офіційним візитом.
Може, він піде?
Продовжуйте. Не зважайте на мене.
Я анулюю твою ліцензію приватного детектива.
І твій дозвіл на зброю теж.
Якщо я побачу, що ти лазиш десь із пістолетом, запроторю до в'язниці.
Не думаю, що тобі сподобається у в'язниці.
Хто такий Рей Дайкер?
Нащо тобі цей хлопець?
Він був журналістом у "Новинах", хіба ні?
Вів наукову колонку.
Чому перестав?
Я чув, твої хлопці і його хотіли допитати.
Я мушу визнати, в нього є чуйка.
Він винюхує інформацію, як ніхто інший.
Що ще ти чув?
Його не змогли знайти. Він щез.
Редактор наукової колонки щезає, і ніхто не знає чому.
Якщо ти щось знаєш, краще скажи мені, Майк.
Якби знав, сказав би.
Аякже.
Треба було сказати йому, Майк.
- Дайкер залишив адресу? - Десь на Флавер Стріт.
Але я на твоєму місці туди не їздила б.
Та плівка з тобою і твоїм полюбовничком зникла.
Значить, і справі кінець.
Подзвони йому і признач іще одну зустріч.
Скажи, що тобі шкода
і ти хочеш віддячити за весь біль, який йому завдала.
Будь такою щирою-щирою з ним.
А що ти дізналась про ту дівчину?
Христина Джорджина Росетті.
Поетка, англійка. Народилася 1830, померла 1894.
Твою Христину тримали в тій лікарні для допиту.
Хто, федерали чи місцеві?
Цього мені не сказали.
Я можу спитати, навіщо тобі це все?
Вона сказала, якщо я довезу її до автобусної зупинки, то можу забути про неї.
Але якщо ні, вона сказала: "Пам'ятай мене".
Ну й пам'ятай.
Але вона мертва.
А я не мертва.
Мене ти пам'ятаєш?
Ага.
Десь я тебе бачив.
Хіба ти не мала подзвонити тому парубку,містеру, гм...
- Як там його? - Дружній?
Це я його так називаю.
Містер Дружній. Він був дуже дружній.
Може, він ще з тобою поворкує, посюсюкається як тоді.
Та плівка була класною.
Зроби мені послугу, добре?
Тримайся подалі від вікон.
Бо хтось може послати тобі повітряний поцілунок.
- Де будинок 121? - На південь.
- Попкорн? - Так, по чому?
Десятка, як завжди.
Спасибі.
Кидай ніж! Кидай ніж!
Кидай ніж!
Чого вам треба? Ударте мене. Вривайтесь силою.
Мені треба зайти!
Чого б це? Хто ти взагалі такий?
Кричіть голосніше.
- Голосніше кричіть. - Що ти надумав?
Ви були з нею в ніч її смерті. Вона знала, що її вб'ють.
- Вона мала вам сказати. - Сказати що?
Якби ви знали, ви боялись би, як і вона.
Як і я.
Вам краще піти.
Вона сказала, що її звуть Христина. Христина - як?
Бейлі. Христина Бейлі.
Її адреса, останнє місце, де вона жила?
325 Банкер Гілл.
Якщо передумаєш і захочеш поговорити, зв'яжися з моєю секретаркою.
Вона подзвонить мені.
А, то це ви.
Я коли підіймаю чемодан, то глибоко вдихаю.
Робишся сильнішим, як глибоко вдихнеш.
Оце й думаю: "Ох, як же гарно вдихнув. Валіза така легесенька."
От зараза, старий, ти зробивсь оно яким сильнющим ", - думаю.
А це все ви.
Помагаєте комусь в'їжджати?
То туди, то сюди. Весь час люди заїжджають, виїжджають.
Є тільки одне місце, яке не покинеш.
63 роки я живу в одному місці. Дім мого тіла.
В'їхав як народився, а виїду як помру.
Отаке, сер.
Можу я вам чимось допомогти?
О, ні, ґрацьє. Тобто красно вам дякую.
Якщо ви допоможете, то потім речі стануть тяжчими.
Піду схожу за ще однією.
- Чого вам треба? - Мені треба домоуправитель.
Чим можу допомогти?
Там на поштовій скриньці напис Христина Бейлі.
Поліція вже перерила всю її квартиру.
Він же сказав. Поліція перерила всю її квартиру.
А тепер я хочу її перерити.
- Спитай його, хто він такий, Хорас. - Скажи їй, щоб заткнулася.
Заткнися.
- Допомогти? - Тепер не надурите мене так просто.
Глибокий вдих - мій накращий помічник.
Всі хочуть помогти старому, що перевозить людям речі.
Бо люди ж весь час переїжджають. Ніколи їм не сидиться.
Звідси-звідти, туди-сюди, їдуть і їдуть, весь час.
Її договір дійсний ще місяць, але поліція сказала, що вже можна здавати.
Чиї це речі?
Ми здаємо її з меблями, але вона тут усе перелаштувала на свій смак.
- Пташки нема? - Пташка в її сусідки була. Здохла.
- Як звуть сусідку? - Карвер. Лілі Карвер.
Вона з'їхала кілька днів тому.
Раптом, серед ночі.
Не сказала куди.
У неї радіо завжди налаштоване на цю станцію.
Добре.
Містере.
Містере, ану вдихніть глибоченько.
Я розкажу вам невеликий секрет.
Та друга дівчина, сусідка міс Христини, вона просила мене не розказувати.
Налякана була дуже, прямо як перед смертю.
Я її перевозив.
І я розкажу вам куди.
Буонанотте.
Заходьте.
Ти хто?
Мене звуть Майк Хаммерс, якщо це має якесь значення.
Чого тобі треба?
Я був з Христиною у ніч її вбивства.
Мене теж хотіли вбити. Якщо хочеш, покажу шрами.
- Як ти мене знайшов? - Просто взяв слід. Будь-хто може це зробити.
Не проти, якщо я сяду, поки ти думаєш?
Христина була моєю подругою.
Пташка в клітці. Що з нею?
Гарна була пташка. З руки в мене їла.
Ти заморила її голодом. Чому?
Вона нагадувала мені про Христину, коли співала.
Вона була гарна дівчина. Така весела.
Ми працювали разом на кількох роботах.
А потім вона захворіла.
Тоді я помітила, що вона починає змінюватися.
Ти сідаєш на карусель і думаєш, що можеш злізти, коли захочеш.
Але вона починає крутитися швидше й швидше.
Вона була налякана. Все більше й більше.
Боялась виходити. Іноді ходила в кіно
або до крамниці, але завжди недалеко.
Потім прийшла поліція.
Задавали питання, купу питань.
А потім забрали її.
Згодом мені почало здаватися, що за квартирою слідкують.
Далі прийшли ці мужики.
Що їм було треба?
Я в це не лізла.
Чого Христина так боялася?
Все гаразд. Ти можеш мені довіряти.
Я не знаю.
Ти ж хочеш поквитатися за те, що сталося з Христиною?
Я щось придумаю.
Це Креств'ю 5-4124.
Ви зателефонули містерові Хаммеру. Його зараз немає вдома.
Якщо Ви бажаєте залишити своє повідомлення,
будь ласка, говоріть після звукового сигналу.
Добрий вечір, містере Хаммер.
Ймовірно, вам цікаво хто це, але це не має значення.
А має значення те, що ваша робота перервана, ваша машина розбита,
а ваше життя, м'яко кажучи, ускладнене.
Якби ви не зупинилися, щоб підібрати Христину,
нічого цього не сталося б.
Тому давайте вдамо, що ви не зупинялися.
- А що буде, якщо я вдам? - А, то ви тут, містере Хаммер.
Нічого не буде.
Ваше життя стане таким же безтурботним, як і раніше.
На доказ наших намірів завтра біля вашого будинку вас чекатиме невеликий подарунок.
Оце так Майк.
Розбив одну машину, пішов купив ще одну, от так штука!
Ого.
Ва-ва-вум!
Колись і я собі таку куплю.
Сяду й поїду.
Ох, вигляда на міліон.
Навіть ключі в замку.
Прокочусь круг кварталу, вернусь - він ще й не прокинеться.
Чого ні? Бах!
- Нік! - Га?
Нічого не торкай.
Я не торкав. Я нічого не торкав.
Повернеш ключ - і це буде останнє, що ти зробиш у цьому житті.
- Відчини капот. - Капот?
Так. Заглянь під нього.
- Ні, з іншого боку. - З іншого боку.
Знизу, біля стартера. Є щось?
Є.
Від'єднай і витягай.
- Оце воно? - Так. Динаміт.
Повернув би ключ - і бум. Нема більше Ніка.
Ого.
- Капот. - Капот.
Ого, ледь-ледь.
Ой, лишенько.
- Ти впевнений? - Так, упевнений.
- Точно впевнений? - Я ж сказав.
Він упевнений.
Ох, вуса-вусонька, мої і батечка, а щоб вам!
Поїхали на шосе. Хочу глянути, як ця пташка літає.
- Краще спочатку заїхати в гараж. - Нащо?
- Вони знали, що ми знайдемо цю штуку. - Є ще одна?
- Ти впевнений? - Так, упевнений.
Він упевнений.
Знайшов щось?
Оце воно. Цілуночок на прощання.
Бомбу під'єднали до спідометра. Їдеш повільно - нічого,
а виїдеш за місто, розженешся...
Ва-ва-вум?
- Слухай, Нік. - Що?
Ти б хотів собі таку тачку?
- Собі? Усю собі? - До останньої гайки.
А що треба зробити? Скажи і я зроблю.
- Ти можеш вияснити, хто мені її підкинув? - Легко.
Я знаю одне місце в Калвер Сіті. Я зганяю туди і розпитаю, що та як.
- Ва-ва-вум? - Ва-ва-вум.
Нікі, ти б спитав, скільки вона коштувала
і що він з цього матиме.
Не лізь, малий ще.
Ти, Семчику, грайся зі своєю гітарою, а я кататимусь на своїй машині.
Ет, Нікі, вскочиш у велику халепу.
- Ти подзвонила своєму дружньому містеру Дружньому? - Так, він чекає-не дочекається мене.
Тоді подзвони ще раз і скасуй усе.
Ми зав'яжемо з цими дрібними розлученнями на якийсь час.
У мене є на прикметі дещо покраще.
Та дівчина, яку я підвіз, була замішана у щось велике.
А від чогось великого
можна відрізати величенький шматочок.
Я хочу, щоб ти вияснила про неї все, що зможеш.
Спочатку ти знаходиш маленьку ниточку,
ниточка веде тебе до мотузочки,
а мотузка веде до вірьовки,
за яку тебе і повісять.
Що вона була за дівчина, ця твоя подруга, Христина?
Я питаю тільки тому, що Рей Дайкер подзвонив
і залишив два імені.
Він сказав, ти міг би їх перевірити.
Де вони?
У моїй друкарській машинці.
Ва-Ва-Вум каже, що по-грецькому тебе звали б Михаїл Сфірос.
Але під іншим іменем хіба будеш ти таким же солодким?
Кавольскі.
Він був професіональним бійцем. Тоді його звали Лі.
А про Раймондо я нічого не дізналася. Не знаю, ким він був.
Чому ти весь час кажеш "був"?
Вони обоє знали твою Христину.
І вони обоє померли так само, як і вона.
Як саме?
Так, як і ти майже не загинув.
Нещасний випадок на дорозі.
Один випав із таксі, а іншого переїхала вантажівка.
Хто такий Кармен Тріваго?
Кармен Тріваго - Карузо для злиднів.
Безробітний оперний співак у пошуках опери.
Друг Раймондо.
А Гарві Воллас?
Водій вантажівки, яка переїхала Кавольскі.
Я їхав по бульвару Вашингтона,
де оце саме прокладають нове шосе.
Вже пізно було. У мене була довга зміна.
Зима. Рано темніє.
Фари ввімкнуті були.
Це точно.
Там зазвичай пробки в цей час,
після 7:00. А це чогось
вулиця була порожня.
Я їхав під мостом.
Їду собі й їду, ну знаєте?
І цей хлопець нізвідки взявся.
Він вийшов чи вибіг?
- Чи, може, його штовхнули. - Так. Штовхнули. Схоже було, що штовхнули.
- Здоров, Майк. - Привіт, Едді.
Як тобі мій новий парубок? Малюк Ніно.
Хіба не гарний? Хіба не гарно рухається?
Аякже, як і всі твої бійці, Едді.
Добре, побоксуй з тінню. Хочу показати тебе другові.
Ну хіба не класний? Хіба не чудо? Глянь, як рухається.
Еге. Він крутий, Едді.
Але у вечір вирішального бою
він навіть паперовий пакет не зможе відлупцювати.
- Чого це? - Ти продаси його, як продавав усіх інших.
Тільки не цього, Майк.
Почекай, поки ставки підстрибнуть так, що ти не зможеш встояти.
Ні, Майк.
- Коли він битиметься? - Завтра ввечері. Головний бій.
Він фаворит, тому виграш буде невеликий. Але постав усе, що зможеш. Останню сорочку постав.
Тобі заплатять більше, якщо він програє. Впевнений, що він не ляже й не здохне посеред рингу?
Даю слово, Майк.
Отакі ставки я люблю. Дякую дуже.
Насправді я зайшов спитати тебе, що ти знаєш
про хлопця, який боксував під ім'ям Лі Кавольскі.
- Хто це? - Ой, перестань, не треба оце.
Ти тут завжди. Ти знаєш усе про всіх.
Про нього я нічого не знаю.
З ним стався нещасний випадок, тільки це був зовсім не випадок.
Двоє хлопців. Заходили сюди.
Чарлі Макс і Сластьона Смолхауз.
Вони питали, якщо хтось зайде
і питатиме про Лі Кавольскі, що я скажу?
Я глянув на їхні пики. Знаєш, що я сказав?
Я сказав: "Я нічого не знаю".
Вони сказали: "Запам'ятай це, і ми тебе не образимо".
Ти продав би мамині золоті зуби.
Скільки вони тобі заплатили? Дам більше.
Ти не можеш дати більше.
Вони сказали, що дозволять мені дихати.
Алло. Пета Мерфі, будь ласка. Скажіть, що Майк Хаммер телефонує.
Привіт, Пет. Що ти знаєш про двох таких-от хлопців,
Чарлі Макс і Сластьона Смолхауз?
Неважливо, що знаю я. Просто скажи мені, під чию дудочку вони танцюють.
Карл Евелло?
Ага. Ага.
Давай. Я чую. Ага.
Не знаю. Хвилинку. Спитаю містера Евелло.
- Що ти хочеш зробити, Карл? - Скажи йому, ми візьмемо половину.
Карл каже, ми візьмемо половину. Що там у п'ятому заїзді? Ще приймають ставки?
- Давай трохи зменшимо, га? - Позичиш вогнику, Сластьона?
- Не лізь, Чікзейк. - Ох, та ладно, Сластьона.
Постав за нас тисячу на Біг Боя.
Запалиш мені сигаретку, Сластьона?
Вали! Баби гірші за мух.
Чарлі, ти граєш у карти, чи ні?
Привіт.
Яке співпадіння.
- Як поживаєте, мадам? - Як поживаю?
Шалено.
Не бійся. Я не вкушу.
На смак ти не схожий на жодного мого знайомого.
Але це добре. Насправді, це прекрасно.
Ходімо, мій шалений .
- Ще раз? - Давай.
Ти впевнений, що ми раніше не зустрічались?
Ніколи.
Хто ти?
Хто я? А ти хто?
Я - П'ятниця. Мене назвали б Вівторок, якби я народилась у вівторок.
Я - сестра Карла. Наполовину. Спільна мама, різні батьки.
Знаєш, ти не схожий на інших.
На друзів Карла, я маю на увазі.
Може, це тому що я - не його друг.
О, чудово.
Тоді ти можеш бути моїм другом. Я не маю нічого спільного з Карлом.
Вони всі великі, волохаті і потворні.
Вони жують свої чорні сигари, чвакають і рявкають.
Вони мені не подобаються.
А ти подобаєшся.
Якщо я тобі подобаюсь, чому б тобі не запросити мене всередину?
- А ти зайдеш? - Чому ні?
Ну що там наша коняка: біжить чи повзе? Щось про неї нічого не чути.
Джин.
Джин?
Ти навіть в карти не дивився, а тепер на тобі: вбиває мене джином!
Випиймо за дружбу.
За дружбу.
- У мене багато друзів. - Не сумніваюсь.
Я легка у спілкуванні.
Я можу бути дуже добрим другом.
- Ти будеш моїм другом? - Що мені треба зробити?
Якщо хочеш бути близьким другом,
попроси мене про щось.
І що б я не попросив, відповідь буде "так"?
Можливо.
Давай подивимось, як у тебе з правописом. Знаєш, як пишеться слово "ні"?
Н-І пишеться "ні".
Хороша дівчинка. А тепер потренуйся це казати.
Найважливіше в дружбі - знати, коли сказати "ні".
Твій брат часом не носить блакитні замшеві черевики?
Навряд. Скоріше, чорні мокасини.
Сьогодні спека, мені трохи парко.
Чому б тобі не запросити мене скупатися в басейні?
Аякже. Гарно помокнемо.
Дивіться, хто прийшов.
Плавки всередині. Я почекаю.
- Ти жартуєш? - А що?
Чарлі, Сластьона.
Запроси його в дім.
Звідки мені знати, що він знає?
Все, що я знаю, він - тут і нипає моїм домом.
Гаразд, я буду ввічливий.
- Містере Евелло? - Тут.
Передзвоню.
Здрастуйте, містере Хаммер.
Ви тримаєтесь молодцем.
Я вважаю, це добра річ - вміти розмовляти кількома мовами.
В яку країну не потрапиш, скрізь зможеш потурбуватися про себе.
Так. Може, і моєю мовою зможете порозмовляти?
Це як - підкласти бомбу в подарунок?
Це було трохи грубувато, визнаю.
Ми все недооцінюємо вас.
Чесно, я не знаю, що у вас на думці. Чого вам треба, містере Хаммер?
Вчора я шукав ниточку, сьогодні - мотузочку.
А завтра - хто знає? Так, містере Хаммер?
Ви навіть не знаєте, що шукаєте.
- Скажіть. - Проблем.
Ось що ви шукаєте, містере Хаммер. Проблем.
Ви знаєте, який ви щасливчик?
Якщо те падіння зі скелі вас не вбило, то бомба вже точно мусила це зробити.
Або Сластьона.
Що ви з ним зробили?
Ви налякали Чарлі до смерті.
Слухай, Майк, ти мені подобаєшся.
Мені подобається, як ти тримаєшся.
Ти схожий на розумного хлопця. Чому б нам не домовитися?
Скільки тобі треба, щоб повернути усі свої немалі таланти
до того смітника, звідки ти приперся?
Назви ціну.
І ти приміряєш її на себе?
Ох, ти милий.
Ти маєш знати краще за будь-кого, скільки тобі треба.
Я визначаю гонорар залежно від справи.
І що довше я дивлюсь на цю, то вищим він стає.
Справді?
Може, зробиш пробну пропозицію, просто щоб запустити м'яч у гру?
Добре.
Було приємно поговорити з вами, містере Хаммер.
Заходьте якось ще.
Може, тоді в мене буде краще уявлення про свій гонорар.
Вже запізно встановлювати гонорар, містере Хаммер.
Раптом стало запізно.
Я вже тричі тут був, ця дамочка весь час мене відшиває.
Мені теж треба заробляти на життя.
Пошли когось іншого.
Скільки можна?
Кажу ж, я більше сюди не піду.
Знайди ще когось. Купа людей скрізь.
Тут, поки піднімешся, можна інфаркт схопити.
Вам до кого?
Кармен Тріваго. Яка квартира?
Ідіть на голос.
Дякую.
Він любив її.
Вона померла. Він співає.
Маестро. Незрівнянно.
Який голос. Краса. Краса.
Браво. Бравісімо.
Ви хто?
Я чув, ви друг Ніколаса Раймондо.
- Раймондо? - Так.
Саме так. Раймондо.
Я нічого не знаю. Нічого.
Чималенька у вас колекція платівок.
О, так.
Карузо "Паяци".
Карузо. "Паяци". Маестро.
- Це ж колекційна річ. - Колекційна.
Прошу, що ви хочете знати?
Я розкажу. Розкажу.
Раймондо - мій друг.
Дуже сумний друг. Завжди сумний.
Він це... як його... інженер, учений.
Дуже розумний. Дуже яскравий.
Дуже сумний.
Його вбили. Чому його вбили?
Я не знаю. Не знаю.
А чому він був сумний?
Ну, бо світ такий.
Розумієте, дуже сумний.
Він каже мені:
"Я дуже розумний, Тріваго, але я дуже дурний.
Я дуже багатий. Я дуже бідний.
У мене є маленький секрет. Він дуже важливий.
І зовсім неважливий."
Що він мав на увазі?
Коли я питав його, він казав, що це загадка.
Без відповіді.
Я думав, він жартував.
Але тепер, коли він мертвий, бачу, що не жартував.
Десь. Десь у нього є секрет.
Звідки ти знаєш?
Вони приходили. Ті, що вбили його.
Шукали щось. Щось маленьке.
Щось, що він заховав, а вони не можуть знайти.
Вони питали: "Де воно?"
А я казав: "Не знаю".
Я не знаю.
Гарна платівка.
Майк?
Вони приходили вчора ввечері, як тільки ти пішов.
Я чула їх. Сховалася в підвалі.
- Вони думають, ти щось знаєш. - Але я не знаю.
Їм це скажи.
Мені треба тікати звідси.
Якщо вони знайшли раз, знайдуть і вдруге.
Я йду в машину. Як тільки почуєш сигнал, бігом до мене.
Майкі!
- Здоров, Майкі! - Що сталось?
Я з'їздив у Калвер Сіті, як ти мені й казав. Вони нічого не знають.
Але дуже зацікавились. Хотіли дізнатись, чому я питаю.
- Що ти їм сказав? - Нічого.
Слухай, Нік.
Мені треба дещо відвезти,
але потім ми з'їздимо туди разом.
Я можу чимось вам допомогти, містер?
Хоч я зараз трохи зайнятий.
Що ви там робите?
Користуйся тим, що знайдеш у шафі, поки ми не купимо тобі чогось нового.
- Лягти можеш у спальні. - А ти де спатимеш?
Я ляжу на дивані.
Якщо захочеш кави, кухня...
Дякую, Майк.
Дякую. Дякую.
Добре. Я тебе зрозумів.
Нема за що.
Майк?
Майк.
Чому ти повернувся сьогодні?
За вашої відсутності дзвінків не було.
Ти передумав.
Щось змусило тебе передумати. Що саме?
Ти ж кажеш, що нічого не знаєш.
Це правда. Не знаю.
Але вони думають, що знаєш. Інакше б не шукали.
Може, це нам знадобиться.
Не відчиняй двері і не відповідай на дзвінки.
Вони подумають, що я сховав тебе десь у безпечному місці.
Вони не здогадаються, що ти тут.
Але якщо вони заплатять тобі, ти їм сам скажеш. Що тоді буде зі мною?
Майк! Не роби цього!
Майк?
Майк!
Нік.
Ох, Нік.
Вони вбили Ніка, Майк.
Хтось убив Ніка.
Ні!
Велда?
Велда.
Привіт, Майк.
Що таке?
В яку халепу ти втрапив цього разу?
Так. Так, утрапив. Я бачу.
Я рада.
Я завжди рада, коли в тебе халепа, бо тоді ти приходиш до мене.
Що таке, Майк?
Нік мертвий.
Нік?
Домкрат зіскочив, і машина впала на нього.
Це справді було так?
Він зробив деяку роботу для мене.
І його вбили.
Майк, усіх твоїх друзів повбивають одного дня.
Що ти шукаєш, Майк?
Щось, що було в Ніколаса Раймондо і про що знала дівчина.
Щось дуже цінне.
Варте життя Ніка,
чи Крістіни, чи Раймондо?
Чи Кавольскі, чи мого?
Чи Лілі Карвер?
Подруга Крістіни. Вона зараз у мене.
Вчора ввечері вони хотіли її вбити.
"Вони". Чудове слово.
А хто ці "вони"?
Безіменні "невідомо хто", які вбивають людей за велике "невідомо що".
А воно існує взагалі? Чи всім байдуже?
Всі скрізь щось шукають, а що?
Чому б тобі не передати цю дівчину Пету?
Це його робота - захищати. Якщо їй потрібен захист.
Або допитати її, якщо потрібно.
Чого ти весь час здіймаєш колотнечу, як якийсь коп?
Що це ти робила в ліжку так рано?
Випила трохи.
Треба відіспатись, щоб не було похмілля.
Я зустріла твого друга Рея Дайкера сьогодні.
Він вказав мені на якогось типа за баром, торговця абстрактним живописом абощо.
Я підійшла і підчепила його.
Вушка настовбурчились?
Він зронив кілька імен. Хочеш почути яких?
Карла Івелло ти знаєш, але...
Доктор Соберін. Це тобі каже про щось?
Цей тип каже, що в світі з'явилось нове мистецтво
і цей доктор починає збирати колекцію.
- Що за колекція? - Не знаю.
Він намагався призначити мені побачення.
Кілька скляночок, слово за слово,
і думаю, я могла б витягти з нього більше інформації про цього доктора.
Хочеш, щоб я пішла з ним на побачення?
Ну?
- Що "ну"? - Ну, що ти думаєш?
Я думаю, що хотів би дістати того, хто вбив Ніка.
Ти хочеш помститися за смерть свого дорогого друга.
Як зворушливо. Як мило.
Як гарно це виправдовує твої пошуки великого "невідомо чого".
Тобі краще піти, Майк.
Поки я не передумала.
Крім того,
мені треба якнайкраще відпочити,
якщо я хочу подужати відбитися від мого новонабутого
сердечного друга.
Майк?
Зустрінь мене в Піґаль.
О 2.00. Добре?
Гаразд.
Ніч
така холодна,
і балачка
геть дурна.
Мені так зле й понуро,
що краще сумуватиму, ніж житиму отак.
Кімната
темна й хмура.
Ти не знаєш, що робиш зі мною.
Тенета мене зловили.
Я краще сумуватиму, ніж житиму отак.
Слухай, ти як побитий.
Весь виснажений, геть охлялий.
Що з тобою? Ти сам на себе не схожий.
Налий мені подвійний бурбон і залиш пляшку.
Добро.
- Собі теж налий. - Добро. Завжди радий.
За кого п'ємо?
- За Ніка. - За Ніка.
Ва-ва-вум! 3-D Бух!
На вулиці моторошно.
Спочатку дощ,
а потім блискавка...
Майк. Майк.
Майк, ходімо.
Тут підійшов один чувак. Каже, у них твоя дівчина.
Велда в них. Сказав, щоб я сказав тобі.
- Де він? - Я не знаю.
Він пішов. Звалив.
Мені шкода, Майк.
Дякую, Кітті.
А, "Ягуар" був недостатньо хороший?
Ага, попільнички швидко забивалися.
Дівчина, з якою я тоді був, дала тобі відправити листа.
Ти випадково не подивився, кому він був адресований?
Так.
Захотілось глянути, хто цей щасливчик.
Лист був якомусь Майку.
Майку?
Цікавий лист, еге?
Добрий вечір, містере Хаммер.
Ми теж глянули на нього.
Але не дотумкали що до чого.
Цього разу не буде проблем, містере Хаммер.
Я вивчив урок.
Я дві години пролежав, коли ви мене буцнули.
І ворухнутись не міг.
- Поможи йому, Чарлі. - Аякже.
Давайте, обіпріться на мене.
Нормально?
От ми й на місці, містере Хаммер.
Дивіться під ноги.
Ви дуже ввічливі як для пари гангстерів.
Життя коротке, чому б і не побути ввічливими.
Ага, от і прокинулись.
Лежіть спокійно. Нащо мучити себе?
Та й кого б ви побачили?
Когось невідомого. Незнайомця.
І що ми шукаємо?
Діаманти?
Рубіни? Золото?
А може, наркотики.
Якою цивілізованою була колись Земля.
Але світ стає примітивнішим і його скарби стають ілюзорнішими.
Можливо, сентиментальність допоможе там, де не допомагала жадоба.
Ви помрете, містере Хаммер.
Але ваша подруга. Ви можете врятувати її.
Так, можете.
Молода дівчина, яку ви підібрали на дорозі,
написала вам листа.
У ньому було два слова "Пам'ятай мене".
Вона просить вас пам'ятати.
Що саме ви маєте пам'ятати?
Не хвилюйтесь, містере Хаммер.
Це лише нешкідливі ліки.
Пентотал натрію. Сироватка правди.
Під її дією ви заснете.
А поки ви спатимете,
ваша підсвідомість дасть нам відповідь.
І ви прокричите те, що маєте пам'ятати.
Приємних снів, містере Хаммер.
"Пам'ятай мене".
Що вона мала на увазі?
"Пам'ятай мене".
Що вона мала на увазі?
Є успіхи?
Він відраховує. Раз, два, три...
Він рахує до восьми.
Шість, сім, вісім. І Бендер знову піднімається.
Суддя витирає його рукавиці, тримаючи Маккоя на віддалі.
І ось Маккой наступає.
Він відчуває, що це може бути кінець.
Хук зліва в щелепу. Бендер відчайдушно намагається ухилитися.
Це був його другий нокдаун у цьому раунді і третій у бою.
Йде середина дев'ятого раунду.
Бендер витримує тяжкі удари.
На мить йому вдається затягти Маккоя у клінч.
- Гей! - Маккой відштовхує його,
- Гей! - і влучає лівим джебом у носа, роз'юшуючи його до крові.
Бендер з усіх сил намагається вивернутися,
але Маккоя не зупинити.
Він притис Бендера до канатів.
Що, знов ожив?
- Я зрозумів що до чого. - Так?
Так.
Ну давай, вперед.
- Ви відпустите її? - Звісно.
Повір мені на слово. Буде вільна, як пташка.
Скажеш?
Я скажу пошепки.
Ну давай пошепки.
Сластьона.
Так, містер Евелло?
Він усе сказав. Тепер він твій.
Карвер. Карвер.
Карвер?
Я йду.
- Карвер. - Я йду.
Вже йду.
Де ти взяла цей одяг?
Твоя подруга міс Вікнем привезла.
Коли?
Вчора.
Ще вона привезла духи. Я тепер майже людина.
Хочеш понюхати?
Що таке? Що сталось?
Що вона мала на увазі "Пам'ятай мене"?
Прочитай це.
"Пам'ятай"?
"Пам'ятай мене, коли не зможеш
щодня звірятися зі мною:
лиш пам'ятай, ти зрозумієш.
Але коли пітьма і тлін лишать
хоч слід думок, що мали ми..."
Прочитай останні рядки ще раз.
"Але коли пітьма і тлін лишать
хоч слід думок, що мали ми..."
Майк? Майк!
Не залишай мене.
Вони були вчора біля дверей. Вони намагались увійти.
Вони?
Одягай пальто.
"...коли пітьма і тлін лишать
хоч слід думок, що мали ми...".
Але якщо це думка, то мертва. Бо вона мертва.
Це має бути річ.
Щось дрібне. Щось, що вона могла сховати.
Але де б вона сховала?
У неї не було часу на заправці.
Вона проковтнула це.
А якщо проковтнула, то воно у вас.
Зачиніть двері, будь ласка.
Що це?
Ні. Це все, що ти отримаєш.
Я заплатив. Давай сюди.
Я не казав, що дам її вам.
Властиво, я не пригадую, щоб взагалі щось казав.
Мені треба ця річ. Давай сюди.
Я робив розтин тої юної леді і знайшов ключ.
Але що б він не відмикав, мені воно не треба.
Потім ховайся за парканами і ділись пожитком.
Забагато клопотів.
Все, що мені треба, - готівка в моїх руках.
Тому якщо вам треба цей ключ,
платіть.
Більше - ні.
Як завгодно.
Г. С. К.
Чекай тут. Я зараз.
- Я можу вам допомогти, сер? - Цей ключ. Від чого він?
- Ви член клубу, сер? - Ні. Просто скажи мені, що це за ключ.
Прошу мені вибачити, сер. Та якщо ви не член клубу...
Мій дорогий сер.
А тепер розказуй про ключ!
- Це ключ від шафи для перевдягання. - Чиєї шафи?
Хвилинку, сер.
- Це, той... - То чиєї шафи?
Ніколаса Раймондо, члена нашого клубу протягом 10 років.
- Веди мене туди. - Так, сер.
Ось вона.
Вона гаряча.
Гаряча, сер?
Перепрошую, сер. Що це таке?
Не знаю. Але хай там як, тримайся подалі і нікого сюди не пускай.
Так, сер.
Карвер.
Так.
Так, але перевір бар, в який він ходить. І квартиру його подружки теж.
Залиш там когось на випадок, якщо він прийде.
Хвилинку.
Все гаразд. Він саме прийшов.
- Де ключ? - Який ключ?
Ключ, який ти забрав у доктора Кеннеді. Мені він треба.
- Я не знаю, про що ти. - Ключ дуже важливий.
- Не гайнуй часу. Давай його сюди. - Такий же важливий, як і Велда?
Якби ти не відправив Велду робити твою брудну роботу, вона б не потрапила в біду.
- А тепер давай ключ. - Ти хочеш використати її як розмінну монету?
Будь ласка, ключ.
Аякже. Ти використаєш її, як і Христину.
Ти тримав її у госпіталі і дозволив їй утекти.
Ти дозволив їм убити її. Так само як Кавольскі і Раймондо.
І Ніка. А може, вже й Карвер.
- Карвер? - Так. Здивований?
Що це в тебе за розслідування таке?
Лілі Карвер. Співмешканка Христини Бейлі.
Ми виловили тіло Карвер із затоки тиждень тому.
Ти такий розумний, сам усе робиш, детективчик ти голопузий.
Думаєш, натрапив на щось крупне і сам усе владнаєш.
Хто ця дамочка, яка видає себе за Лілі Карвер?
Де це ти так?
А тепер слюхай сюди, Майк.
Слухай уважно.
Я промовлю кілька слів.
Це невинні словечка. Просто жменька літер, зліплених докупи.
Але їхнє значення дуже важливе.
Спробуй зрозуміти, що вони означають.
Проект "Манхеттен". Лос Аламос. Трініті.
Ходімо.
- А що з Велдою? - А що з нею?
- А з ним що? - Та хай іде к бісу.
Хай цей ґевал сидить тут і думає про свою подружку,
що ж із нею станеться.
Я не знав.
Не знав.
Думаєш, ти вчинив би інакше, якби знав?
Дайкер?
Рей Дайкер.
Той чоловік, на якого ти вказав Велді. Як його звуть?
- Як його звуть? - Вільям Міст!
Його звуть Вільям Міст!
Де Велда?
Де вона? Де вона?
Де вона?
Якийсь тип за баром,
торговець абстрактним мистецтвом абощо.
Я підійшла і підчепила його.
Він зронив кілька імен.
Що, настовбурчились вушка?
Хочеш почути їх?
Доктор Соберін.
Це тобі каже про щось?
Доктор Соберін. Це тобі каже про щось?
Доктор Соберін. Доктор Соберін. Доктор Соберін.
Доктор Соберін. Доктор Соберін.
Офіс доктора Соберіна.
Доктора Соберіна, будь ласка.
Вибачте, доктора Соберіна зараз немає.
На всі дзвінки відповідає ця довідкова служба.
Подзвоніть якомусь іншому лікареві.
Мені треба саме він. Це важливо.
Мені дуже шкода. Нічим не можу допомогти.
Можливо, він у своєму котеджі на узбережжі. Але в мене немає телефону.
Є щось сумне і меланхолійне у подорожах.
Ненавиджу від'їжджати.
Але іноді треба змінювати місце,
Інакше ніколи знову не відчуєш цей смуток і меланхолію.
Що в коробці?
Допитливість вбила кішку, і тебе також убила б,
якби ти піддалася імпульсу і відкрила її.
Ти дуже правильно зробила, що подзвонила мені.
Так, знаю. Але що в ній?
Тебе неправильно назвали, Габріель.
Треба було назвати Пандорою.
Їй теж було цікаво, що у скриньці,
і вона випустила звідти все світове зло.
Чхала я на зло. Що в коробці?
Ти колись чула про жінку Лота?
- Ні. - Ні.
Їй веліли не озиратися, а вона не послухала
і перетворилась на соляний стовп.
Мені просто цікаво, що там.
Ти повіриш, якщо я тобі скажу?
- Тебе це задовольнить? - Можливо.
Голова Медузи Горгони. От що там лежить.
Але той, хто на неї гляне, перетвориться не на камінь,
а на сірку і попіл.
Але, звичайно, ти мені не віриш.
Хочеш сама побачити, так?
Куди ми їдемо?
Туди, куди їду я, ти поїхати не зможеш.
Я не збирався тебе обманювати.
У тебе котячі інстинкти, як і в усіх жінок.
Посунься, будь ласка. Ти сидиш на моєму пальті.
Що б там не було, мабуть, це дуже цінна річ.
Так багато людей загинуло через неї.
Так, вона дуже коштовна.
Я хочу половину.
Згоден. Ти маєш отримати щонайменше половину.
Ти її заслужила
за всі ті тілесні втіхи, якими ти мене обдарувала.
Але, на жаль, предмет у цій коробці не можна розділити.
Тоді я заберу його увесь.
Якщо ти не проти.
Габріель.
Послухай мене.
Так ніби я - Цербер,
що гавкає всіма своїми головами коло брами Пекла.
Я скажу тобі, куди її відвезти, але не...
не відкривай коробку.
Привіт, Майк.
Де Велда?
Заходь.
Поцілуй мене, Майк.
Я хочу, щоб ти поцілував мене.
Поцілуй мене.
Поцілунок брехуна каже "Я кохаю тебе",
але означає щось інше.
У тебе добре виходять такі поцілунки.
Поцілуй мене.
Велда! Велда!
Велда!
Велда! Велда!
Майк! Майк!
- Майк! - Велда!
Велда!
- Майк! - Велда!
- Майк!
Майк!