BERLIN - AZI
Credeai că nu te văd, nu?
Ce mai faci?
Îți spun eu ce-am putea face.
Dacă voi fi liber sâmbăta viitoare,
am putea merge la Wannsee, să înotăm. Ți-ar plăcea?
Mi-ar plăcea.
Mamă!
Era și timpul!
Așa spuneți mereu, dnă Gerhardt.
Pentru că-i târziu, Johnny. Îți dai seama că e miezul nopții?
Trebuie să vă reparați ceasul. Este doar 10:30.
Sunt bine, mamă! Urc într-un minut.
Mă bag în pat, Patti. Noapte bună, Johnny!
Noapte bună, dnă Gerhardt.
Patti?
- Noapte bună, dragă. - Noapte bună.
O să mă suni?
- Da. - Pa.
Hei, Johnny.
Da?
Un foc, te rog.
Aveți un mesaj telefonic, dle Leatherby.
Trebuie să mergeți acasă, dna Leatherby e bolnavă.
Mersi.
Voi continuați.
Cine a sunat?
Doctorul. Operatorul a spus că e deja acolo.
Secretarul Armatei mi-a cerut să vă informez
că fiul dvs, caporalul John Leatherby...
Cum se simte?
I-am dat un sedativ.
Va adormi în curând, dar ar fi bine să mai stau aici o vreme.
Mai bine nu intrați, dle Leatherby.
Îl vom aduce înapoi, dragă. Nu-ți face griji.
Nu e fiul unui oarecare.
Avem niște prieteni destul de puternici.
Fletcher. Vreau un avion către Washington, pe la 6, 6:30 diseară.
Dacă ai probleme, sună-l pe manager și spune-i pentru cine este.
Da, chiar așa.
Acum, dă-mi-l pe senator, convorbire privată.
CARTIERUL GENERAL SUA BERLIN
- Întoarce-te la 11. - Da, domnule.
Nu se potrivesc.
Mie îmi placi.
Ziceam de ciorapi.
- Bună dimineața, dle colonel. - Bună dimineața, sergent.
A sunat Hoffy?
Hoffy?
I-am lăsat vorbă la tutungerie. Sper că e prin preajmă.
De ce?
Pentru că mi se pare că-i ultima noastră șansă.
Dacă nici ea nu află ceva de băiatul acela, am încurcat-o.
Ce ai acolo?
Mai multe telegrame despre el, de la Generalul Comandant.
Cine mai e acum? Congresmeni sau senatori?
Doi senatori, un alt guvernator.
Câți sunt până acum?
Trei guvernatori, șapte senatori, cincisprezece congresmeni.
Tipul are niște conexiuni foarte puternice.
Biroul colonelului Van Dyke.
Cu colonelul Van Dyke.
E chiar aici, dră Hoffmeier.
Hoffy. Ce mai faci, fetițo?
Bine, mulțumesc, Steve. Îmi pare rău că am întârziat.
Nu-ți face griji. Ascultă, ești singură?
Cred că da. E un telefon public.
E bine. Privitor la băiatul Leatherby, ce-ai auzit?
Nimic până acum. Doar ce scriu ziarele.
Știi cu ce ne confruntăm, nu-i așa?
Nu, nu știu.
E vechiul refren: "noi nu știm nimic".
Nimeni de acolo n-a auzit nimic despre caporalul Leatherby.
Crezi că am putea afla ceva?
Pot să încerc.
- Nu te superi? - Sigur că nu.
Nu trebuie, dacă nu vrei. Știi asta.
Am înțeles. Vreau s-o fac.
Încă ești pe fază, nu?
- Dacă spui ce cred eu... - Da.
OK, dar nu risca prea mult.
Voi vedea ce pot afla.
Mă poți suna oricând. Cei de aici mă vor anunța.
Te sun de îndată ce aflu ceva.
Te voi aștepta.
Chiar e o femeie deosebită.
Are războiul ei personal.
Și nu-i pasă câte tratate de pace se semnează pe-aici.
Nu atâta timp cât a mai rămas vreun rus sau vreun nazist.
Ce-i cu tine, Rick?
Nu vrei să mă lași în pace?
Rick e îngrijorată că nemțoaica nu e sinceră.
Colonelul Van Dyke știe ce mă îngrijorează.
Vrei să spui că nu o crezi loială?
Femeia aia bea numai absint.
Și n-am încredere într-un băutor de absint nici cât negru sub unghie.
Dar ce-i rău la absint?
Pentru cineva care nu bea, nimic.
Dar acea băutură o va afecta
la momentul nepotrivit și ea o va zbârci.
Dacă ai fi trecut și tu prin ce-a trecut ea,
ai căuta și tu ceva care să te-ajute să uiți.
Ai văzut cicatricea pe care o are la gât?
Da. Complimente de la unul din băieții dlui Hitler.
Păcat că a fost întrerupt.
Mai doriți ceva, domnule?
Nimic. Mulțumesc.
Ce aprigă e, nu-i așa?
Are ceva împotriva lui Hoffy.
Credeți că nemțoaica va putea să stabilească un contact?
Nu știu.
- Dacă reușește, pariez ceva. - Ce pariezi?
Pariez că vor vrea s-o facă noaptea.
- Ce să facă noaptea? - Nu-mi pasă. Nu-i nicio diferență.
Vorbește să pricep, bine?
Ciudații de dincolo, nu fac nimic în timpul zilei?
Spargeri?
Orice fac, indiferent ce este...
o fac noaptea. N-ați observat?
Viața de aici te-a preschimbat într-un filosof.
Nu-s deloc surprins, pentru că dacă am ratat ceva,
au fost acele fete care lucrau toată noaptea.
Era una mică și grasă, Fritzi,
pe care n-aș fi dat-o pentru nimic în lume.
- Freddy? - Tommy?
- Ce mai faci? - Intră.
O secundă.
Scrie:
"Stimate dle senator,
"apreciez interesul și îngrijorarea dvs. cu privire la caporalul John Leatherby.
"Vă asigur că depunem toate eforturile pentru a-l găsi și a-l recupera.
"Hobart.
"Departamentul de Stat." Asta-i tot, mulțumesc.
Tipul ăsta cunoaște mai mulți senatori decât Harry Truman.
Tu ce vrei?
Îți aduc complimente de la Generalul Comandant.
Iar eu i le întorc.
Și ar fi Departamentul de Stat atât de amabil
să întâmpine un VIP în această după-amiază?
Voi sări peste masa de prânz, dar fie. Cine e?
Chiar dl Charles Leatherby.
- E o glumă? - Nu. Strict oficial.
De ce vine aici? Ce crede că poate face?
Influență, dragul meu.
Nu-mi spune că un membru al Departamentului de Stat
n-a mai auzit de "influență"?
E chiar așa mare, tipul?
Joacă golf.
Domnul Leatherby?
- Da, eu sunt... - Fred Hobart, Departamentul de Stat.
- Ce mai faci? - Mă bucur să vă cunosc.
- Ai vreo veste? - Din păcate, nu.
Oricum, am o telegramă de la secretara Generalului,
m-a asigurat că totul va fi bine.
Nu m-au sunat încă de la birou.
Cu alte cuvinte, Hobart, situația e aceeași
de când mi-a fost răpit băiatul.
În ciuda a tot ceea ce am făcut, așa e.
Vreau să-l văd pe Generalul Comandant diseară.
Mă tem că nu-i posibil azi.
- De ce nu? - Are o întâlnire cu rușii diseară.
Despre Johnny?
E ceva mai mult decât despre Johnny, înțelegeți.
Adică?
Ne pun bețe în roate, din când în când.
Ieri au oprit traficul de pe autostradă, din nou,
azi au tăiat legăturile telefonice cu Germania de Est.
Orice le trece prin cap pentru a ne șicana.
Ce vor, de fapt?
Un lucru e sigur, ne vor plecați de aici.
Bine, atunci să plecam.
Atunci vor vrea altceva, poate Toledo.
Asta-i o glumă?
Nici pe departe, domnule.
Vreau să spun că nimic din ce fac ei nu e întâmplator.
Au răpit un băiat de 19 ani, fiul dvs.
Și nu știm încă dacă e ceva local
sau o altă Coreea.
Sigur nu sunteți cam melodramatici pe-aici?
Nu, domnule, nu suntem. Poate dvs, dar nu noi.
- Bună, Hoffy. - Ce mai faci, Steve?
- Arăți grozav. - Mulțumesc.
Se pare că n-ai pierdut timpul.
Am avut noroc.
Pentru zilele de demult?
Bine.
Pentru zilele de demult.
Deci, ok.
Care-i treaba?
- E la ei. - Cine sunt "ei"?
N-ai vrea să nu întrebi?
N-aș vrea să-i fac necazuri persoanei care mi-a spus.
Sunt de acord, dar cum putem face afaceri? Putem?
Putem, dar...
Mă tem că trebuie să fiu un pic misterioasă.
Eu nu mai întreb nimic. Spune-mi tu.
Ei bine...
E un schimb.
Cum adică „un schimb"?
Se pare că ei vor pe cineva din sectorul american.
De fapt doi "cineva".
Și ei vor să știe
dacă ești interesat să auzi restul propunerii.
Vrei să spui că vor să schimbe soldatul pentru acești doi "cineva"?
Aparent da.
Pe cine vor?
Nu știu încă.
Atunci cum să spun dacă sunt sau nu interesat?
Poate ne vor pe mine și pe General?
Nu. Nu de data asta.
Vor să știe dacă ai fi de acord, în principiu.
În principiu, da. Voi asculta orice în principiu.
Atât timp cât nu promit nimic.
Ai lua în considerare o astfel de înțelegere?
Păi, nu prea am de ales, nu?
E o idee cam șocantă...
Da, știu. Chiar mă forțează, acești tipi.
Pur și simplu nu au scrupule, dar ce altceva pot face?
Trebuie să-l recuperez pe soldat.
Deci, pot să le spun asta?
Trebuie să începem de undeva.
Când crezi că vei mai avea noutăți?
În seara asta, poate.
Mă poți căuta oricând.
Să te sun la birou?
Nu, folosește celălalt număr. Ce-i cu băiatul? E bine?
Mi s-a spus că da.
Uite...
- Tu ești în siguranță, nu? - Perfect.
Sunt ceea ce căutau ei.
Cineva în poziția de a vorbi cu ambele părți.
Nu risca prea mult, știi ce vreau să spun?
Nu te teme. Am trecut prin prea multe pentru a risca acum.
Ți-o spun direct, fetițo...
nu pari prea afectată.
N-ai cum să-ți dai seama,
contează ce-i înăuntru.
Tu nu te mai relaxezi niciodată?
Adică să mă îndrăgostesc iar?
Nu.
De ce nu?
Nu mi se mai potrivește, Steve.
Am încercat doar cu tine.
Nu a funcționat.
Nu că ție ți-ar fi păsat.
Ei, ia stai așa...
Nu, te cunosc, Steve.
Eu măcar am încercat să mă îndrăgostesc. Din răsputeri, chiar.
Dar tu... ție nu ți-a păsat cu adevărat.
Draga mea, te înșeli.
- Chiar și acum... - Să nu mai vorbim de asta, bine?
Nu au fost sentimente atunci și nu sunt nici acum.
Nu mai există nimic în mine.
Chiar crezi ce spui?
Știu asta.
Pot să-ți reamintesc ceva?
Mai bine plec, Steve.
Bine.
Dar...
Păzește-te, bine?
Sunt bine. Cu adevărat.
Nu-ți mai trebuie încă o cicatrice din alea pe gât, știi?
Am să te caut.
La revedere.
Domnul Leatherby?
- Da, eu sunt. - Norman Lakeland, de la U.P.
Ce mai faci?
Freddy Hobart a telefonat, întârzie câteva minute.
Ați vrea să beți ceva cu noi, la bar?
- Da, mi-ar plăcea. - Bine.
E prima dată când sunteți aici?
Nu, nu. Am mai fost aici de câteva ori.
Bine. Ați avut un zbor plăcut?
Foarte plăcut. N-au fost probleme.
El este Eddie Whitby, de la A.P. Domnul Charles Leatherby.
- Ce mai faci? - Ce mai faceți, dle Leatherby?
- Nu luați loc? - Mulțumesc, desigur.
Ce luați?
- Cocktail Manhattan. - Da, domnule.
- Serviciu de clasă, domnule. - Cel mai bun bar din Berlin.
- Ați avut un zbor plăcut? - Da, foarte plăcut, mulțumesc.
Acum că sunteți aici, ce vreți să faceți?
Nu-s chiar prost să cred că pot face ceva.
Sunt aici pentru a mă asigura că alții fac ceva.
Nu credeți că s-a făcut de-ajuns?
Nu-i chiar așa.
Sunt sigur că autoritățile cred că ce-au făcut e bine.
Știți și voi, ca și mine, că militarii
au o birocrație politicoasă, la fel cu politicienii.
Mai ales atunci când miza este doar un soldat.
Pentru militari, viața unui singur soldat
nu-i ceva pentru care să facă valuri.
Înțelegeți ce vreau să spun?
Cred că da.
Cu excepția faptului că, în acest caz, soldatul nu-i un nimeni.
Tatăl lui e un bărbat influent și-i obișnuit să obțină rezultate.
Singurul mod în care eu obțin rezultate
este să mă implic și să nu-i las să doarmă în bocanci.
- Să-i puneți un pic pe jar. - Da, exact așa.
Asta doriți să-i spuneți colonelului Van Dyke?
Cine-i colonelul Van Dyke?
Polițistul care se ocupă de caz.
Biroul anchetatorilor.
Dacă el se ocupă de caz, de ce nu?
Mă întrebam doar.
Deci acest Van Dyke e un tip înfricoșător, nu?
Cred că este foarte bun în meseria lui.
Mulțumesc.
Domnilor...
nu vreau să vă jignesc, dar...
cred că ați permis militarilor să vă impresioneze
prea mult timp, încât acum îi credeți niște regișori.
Nu-i cazul meu.
Am patru foști colonei și un fost general de brigadă care lucrează
pentru mine. Nu mă prea impresionează militarii.
Sunt aici pentru pune lucrurile în mișcare
și dacă acest col. Van Dyke este omul potrivit,
pe el vreau să-l pun la treabă.
Dacă-l veți aborda așa...
nu vă va fi prea dificil să-l puneți la treabă.
Ranch va juca la Boston mâine.
Pas.
Deschid.
Steve!
Am ieșit.
- Cine-i acolo? - Mata Hari.
Alo, Hoffy?
Ne putem vedea imediat?
Cred că ar fi bine să vii în apartamentul meu.
Ajung acolo în 15 minute.
În apartamentul ei, a spus?
Am un sentiment ciudat privitor la treaba asta.
Ce vrei să spui?
Nu știu de ce, dar parcă mă văd
căzut într-o capcană.
Încă o capcană?
Cui îi pasă de asta?
Ei se cred deștepți, eu am să fiu și mai deștept.
Nu vor reuși niciodată să placheze
un vechi jucător de fotbal.
Cum adică?
Încă nu știu.
Dar cred că se gândesc la o treabă foarte dubioasă.
Uneori mă sperii de moarte, Steve.
Nu trebuie să-ți faci griji.
Este noua diplomație. Trebuie doar să ne obișnuim cu ea.
Probabil că voi întâlni reprezentantul oficial
al unei mari puteri suverane. Și știi unde?
Fix pe o alee întunecată, la fel ca Mickey Spilane.
- Te întorci aici? - Nu știu ce să-ți spun.
Ma gândesc uneori ce-ar fi dacă
unul din militarii noștri s-ar purta dur cu tipii ăștia.
Nu să se prefacă, ci chiar să fie dur.
Dur ca mine, în meseria mea.
Mă întreb ce s-ar întâmpla?
Nu știu, dar pare o idee foarte interesantă.
Nu crezi că ne-ar arăta un pic mai mult respect?
Pariez ca da.
Uitați unul din ei, stă chiar acolo.
Să-l întrebăm.
Unul ce?
- Rus. - Aici?
Mă duc să-l aduc.
E născut rus, de fapt. Acum e american.
A predat la Smith College.
Este unul din ofițerii de legătură.
Dle Leatherby, dumnealui este dl Petroșin.
- Ce mai faceți? - Ce mai faceți, dle Leatherby?
- Ia loc, Petey. - Mulțumesc.
Permiteți-mi să-mi ofer ajutorul.
Mulțumesc, dar aș prefera mai multă acțiune.
Facem tot posibilul, domnule.
De data asta sunt mai puțin cooperanți decât de obicei.
Spune-mi, a vorbit cineva de-ai noștri cu rușii despre băiatul meu?
- Eu am vorbit. - Ce-au spus?
Chiar luni am vorbit cu col. Lodejinski, egalul col. Van Dyke.
Nu-i niciun secret.
Lodejinski a negat că a auzit de incident.
Și ai acceptat spusele lui?
Nu pot să schimb ceea ce mi-a spus.
Vedeți ce ziceam?
Domnule Petroșin.
A încercat cineva să-i plătească pe tipii ăia?
- Să-i plătească? - Cu bani. Dolari americani răi.
V-ați gândit la asta când ați discutat cu ei?
- Nu, nu cred că m-am gândit. - Ce-ar fi să te gândești acum.
Nu sunt foarte bogat, dar sunt destul de bogat pentru un colonel rus.
Îl poți vedea din nou?
- Cred că s-ar putea. - Ce zici să-l întrebi?
Nu contează notele diplomatice și birocrații și scărpinatul.
Îi ofer tot ce vrea în schimbul băiatului meu.
Scuze, dle Leatherby.
Dar e o situație în care banii dvs n-au nicio importanță.
- Unde-i Van Dyke? - Etajul 2, camera 203, domnule.
Mulțumesc.
Înțeleg.
Am să-i spun când se trezește.
La revedere.
Ricky, el e dl Leatherby.
Dra Cates, secretara col. Van Dyke.
- Ce mai faceți? - Ce mai faceți?
- Colonelul ne așteaptă. - Așa e.
- Vreți să așteptați un minut? - Cu siguranță.
Ați spus că doarme?
- Da, domnule. - A lucrat astă-noapte?
Până acum câteva ore, dar nu mai durează mult.
Dră Cates?
Îi spun acum.
Tipul e aici?
Da, e aici cu dl Hobart.
Poți să scapi de Freddy?
Cred că da.
Atunci scapă de el. Trimite-l pe celălalt aici.
Da, domnule.
Colonelul vă așteaptă mai târziu.
E în regulă. Înțeleg.
Eu am făcut tot ce-am putut. Mă sunați după-amiază?
- Da. - Noroc, domnule.
Mulțumesc.
Vreți să intrați, domnule?
Dl Charles Leatherby, dle colonel.
- Dl Leatherby, deci? - Eu sunt.
- Dl Charles Leatherby? - Da, așa e.
- V-a chemat cineva? - Nu.
Atunci ce faceți aici?
Știi foarte bine ce fac aici, col. Van Dyke.
A, da. Mi-am amintit.
Sunteți cel care-a venit aici să-mi spună cum să-mi fac treaba.
Nu, nu-i chiar așa.
Sunteți un tip important în afaceri.
Așa că sunteți un tip important oriunde și oricând.
Colonele, dacă ești amabil să mă lași să-ți explic...
Deci, sunteți prietenul personal al senatorului McDinglehoffer
și ați trimis o scrisoare Generalului Comandant.
Vreți un pic de acțiune pe-aici.
Agită-i un pic, să-și miște fundul lor mare.. nu-i așa?
- Uite... - De ce nu mergeți acasă?
Pentru că am un băiat cu necazuri aici
și trebuie să-l salvez. Înțelegi?
Cum?
Cum o să-l salvați?
Am tot dreptul să fiu aici, colonele.
Sunt cetățean și plătitor de impozite. Și plătesc mult, de fapt.
Nu asta v-am întrebat.
Ați spus că vă veți salva băiatul și aș dori să aflu cum.
Sunt foarte interesat să aflu.
Te previn, Van Dyke, nu ai dreptul să-mi vorbești așa!
Atunci voi schimba întrebarea.
Cum crezi că-l vei ajuta venind aici
și enervând pe toată lumea?
Dacă mă enervează ceva...
sunt amatorii care spun profesioniștilor ce să facă.
Nu am nicio intenție să-ți spun cum să-ți faci treaba.
A, nu! O faci în locul meu!
Vrei să-ți scoți băiatul pe bani. Am auzit despre asta.
În public, te-ai luat de unul din oamenii mei
și ai încercat să-mi iei cazul din mână.
Acționezi de capul tău, le trimiți un purcoi de bani.
Banii repară totul.
Nu știi că te pot băga în arest pentru asta?
Încerci să faci o tranzacție personală cu un guvern străin.
Nu asta-i ideea.
Asta nu-i o afacere financiară, dle Leatherby.
Nu ai de-a face cu A.P.
Aceștia sunt canibali, dle Leatherby.
Vânători de capete, canibali sângeroși, care vor să ne sfâșie.
Vrei o băutură?
- Da, aș vrea. - Ia un loc.
Mulțumesc.
Dră Cates?
- Ce este? - Bere de rădăcini.
Nu, mulțumesc.
Dl Petroșin e aici.
Petey?
Ce-i cu colonelul Lodejinski?
Ai dreptate, colonele. S-a întâmplat ceva.
N-am reușit să aflu ce.
Dar lipsește de la birou și de-acasă de trei zile, deja.
Și niciun zvon?
Niciun zvon, nimic.
Ce-i cu Nadia și copiii?
Niciun semn de ei. Casa e goală.
Am rugat un prieten să cerceteze.
- Continuă să-i cauți, bine? - Da, domnule.
Folosește-ți contactele. Dacă ai nevoie de ajutor,
sună-mă pe mine sau pe dra Cates. Bine?
- Da, domnule. - Bine. La treabă.
Bună dimineața, domnule.
Bună dimineața.
Au mai răpit vreun soldat?
Nu, e un rus, un prieten de-al meu.
Lodejinski.
Nu-i colonelul cu care discutai despre Johnny?
Ba da.
Cel care spunea că nu știe nimic?
Asta era treaba lui. Astea îi erau ordinele.
Și încă îți este prieten?
Unul din cei mai buni.
În fine...
Hai să stabilim ceva.
Poate noi nu suntem implicați emoțional ca tine și dna Leatherby
dar și noi ne dorim la fel de mult să-ți aducem băiatul înapoi.
Colonele, dacă m-am grăbit...
Negocierea va fi destul de dură, dle Leatherby.
Ai auzit ceva?
În ce ramură a producției activezi, de fapt?
Leatherby produce valve manuale.
Ai multă experiență în schimbarea ființelor umane?
- Nu. - Cum ți se pare ideea?
Nu înțeleg ce spui.
Bine.
Sunt doi germani în acest sector, pe care îi vor rușii.
De fapt îi vor atât de mult,
încât vor să-l schimbe pe Johnny pentru ei.
Noi le dăm germanii, ei ni-l dau pe Johnny.
Cum ți se pare afacerea asta?
Dacă sunt germani și dacă au făcut ceva greșit...
Cine zice c-au făcut ceva greșit?
Ei bine, atunci de ce-i vor rușii?
În Toledo, Ohio, asta ar fi o întrebare de nota 10.
Aici este de nota 5.
Ar putea fi nevinovați ca fiul tău și totuși să-i vrea.
Să presupunem, de dragul discuției, că sunt nevinovați.
Ce-ai face atunci?
Tot mi-aș vrea fiul.
Unde cinezi diseară?
- N-am planuri. - Vrei să cinăm împreună?
Dacă dorești.
Bine, ne vedem la ora 20, la Restaurant Katacomb.
Chiar lângă Schloss Strauss. Oricine te poate îndruma.
Colonele?
Fiul meu e bine?
Din câte știu, nu l-au atins.
Mulțumesc.
Dră Cates.
- E aici? - Vă așteaptă.
N-ai mai plâns, nu?
Nu, domnule, azi nu.
Poate că nu vei mai plânge.
L-ai văzut pe bărbatul care tocmai a ieșit?
- Da. - E tatăl lui Johnny.
E un om foarte mare, puternic.
Un bărbat foarte influent.
A venit aici pentru a ne ajuta.
Nu-i minunat?
E cel mai mare ajutor pe care l-am primit.
Deocamdată nu-ți spun nimic.
Nimic până nu apare ceva sigur, înțelegi?
Da, colonele.
- Deci, ține totul secret, bine? - Desigur.
Stai cuminte și eu te voi suna de îndată ce aflu ceva.
- Vă mulțumesc tare mult. - E în regulă, dragă.
- La revedere. - La revedere.
Inima soției mele nu-i bine, de la celălalt băiat.
Am mai avut un băiat, știi?
Da, știu.
A fost ucis spre sfârșitul războiului, în bătălia de la Bulge.
De asta suntem așa îngrijorați de Johnny.
Da.
Au pierit mulți în război.
Îți place de ea?
De cine?
Am crezut că te uiți la pianistă.
Nu, nu.
Este foarte atrăgătoare.
Văd că te pricepi, să știi.
Cine-i bărbatul ei?
Cel de sub tabloul cu maimuța.
O, el?
Cel cu ochelarii întunecați?
E soțul ei.
Ce-i cu el? Este orb?
Da. Altul pe care dl Hitler nu l-a plăcut.
- Presupun că ea îl întreține. - Așa e.
Pe cei doi îi vor pentru el.
Pentru cine?
Pentru Johnny.
Am crezut că-i vorba de bărbați.
Așa am crezut și eu.
Asta e afacerea pe care o vor.
Îi trimitem pe pianistă și pe soțul ei orb,
iar ei îl trimit pe Johnny. Ca la baseball, o lovitura directă, fără fentă.
Poate sunt acuzați de ceva, nu?
Sigur. Sunt acuzați de crime nespecificate.
Le-ai verificat actele?
Da, domnule. Par originale.
- Nu-i nicio îndoială. - Ba nu. Sunt falsuri.
Nu înseamnă nimic. Dacă aș avea un ban pentru fiecare act fals
din Berlin, m-aș face și eu afacerist.
Ea e cam de vârsta soției tale, nu?
Da.
Pe-aproape.
Ce părere ai acum?
Nu-i o întrebare capcană.
Ești un tip inteligent.
Și ești aici pentru a ne ajuta cu experiența ta.
Deci, aș dori să știu...
ce-ai face tu în acest caz?
Colonele, să-ți spun părerea mea.
Nu-mi pasă cine sunt sau ce-au făcut.
Dacă-i dai rușilor și-l recuperezi
pe Johnny, mi-e de-ajuns, în ceea ce mă privește.
Sunteți pregătiți?
Pregătiți, domnule.
- Fiți discreți. - OK, domnule.
Ce fac acum?
Le verifică actele, presupun.
Ce-au spus?
Nu le place. Asta-i tot.
Le-ai spus ce vrei?
N-a trebuit. Ea a întrebat direct: "E vorba de ruși?"
Cred că se așteptau la asta.
- Unde sunt acum? - La parter, își fac bagajele.
Locuiesc acolo, într-un fel de pivniță.
Vrei să spui că e o pivniță sub pivnița asta?
Mai degrabă o canalizare. Fără ferestre sau altceva.
Te cheamă.
Crezi că au fugit?
Nu prea cred.
Au luat un fel de otravă. Și-au pierdut cunoștința.
Sună la spital. Spune-i dr. Foster să fie gata când ajung acolo.
- Spune-i că-i vreau în viață. - Da, domnule.
Hai, Leatherby. Să plecăm de aici.
Care-i treaba, amice? Pari un pic amețit.
- Mai trăiesc? - Deocamdată da.
- Au spus ceva? - Nu, domnule.
Ai o țigară?
Da, domnule.
Mulțumesc.
Un foc?
Mulțumesc.
Vreau un raport foarte rapid despre acești oameni.
Cât mai rapid posibil.
- Unde aveți un telefon? - E unul chiar aici, domnule.
- Caut-o pe dra Cates, Eddy. - Da, domnule.
- Mai vine cineva în salon? - Nu cred, domnule.
- Atunci rămân aici. - Foarte bine.
Să rămân, colonele, sau să plec?
Mai bine rămâi.
Roagă-te, pentru că dacă cei doi mor, afacerea noastră pică.
Ricky?
E la telefon, domnule.
- Sunt la spital. Salonul... - 15, domnule.
Salonul 15. Cei doi au vrut să se sinucidă
otrăvindu-se și li se fac spălături stomacale.
Ce-i cu Hoffy? Trebuie s-o anunț de îndată.
Nu știu. N-am mai auzit de ea de la 8:30.
I-am spus să mă sune la fiecare 30 de minute.
Știu, dar n-a sunat la ora 9.
Vrei s-o caut?
Da, da. Poate o găsești. Am nevoie de ea imediat.
Dacă iar a băut peste măsură,
o împușc direct în cap, jur.
Tu ce faci aici, Petey?
Am vești proaste pentru dvs.
Să le auzim.
Colonelul Lodejinski e mort.
- De unde știi? - Au spus la radio.
Ce au spus?
Hemoragie cerebrală.
Sigur...
- Au spus când? - Nu, domnule.
- Ceva despre familia lui? - S-au întors la Moscova.
Îmi pare foarte rău.
Cu toții vom muri cândva.
Țin legătura cu Ricky.
Da, bine. Mulțumesc.
Noapte bună, domnule.
Ce întorsătură.
Cred că a fost un tip grozav.
Ce-ai zis?
Acest Lodejinski, spuneam, trebuie să fi fost un tip grozav.
Da, un tip bun.
Colonele, mai aveți nevoie de mine? Mi-am amintit că un tip
îmi datorează bani și aș vrea să-i iau, domnule.
Unde e? În camera asistentelor?
Să știți că din întâmplare...
OK, dar nu pleca de tot, bine? Dacă femeia nu știe engleză,
voi avea nevoie de tine.
Vă mulțumesc mult, domnule. Voi fi pe-aproape.
- Cine conduce? - Sox, cu 3-2.
Pe ea o putem salva, dar pe el... nu știu.
Străduiește-te mai mult. Am nevoie de amândoi.
- Voi încerca, desigur. - Ce au luat? Stricnină?
Ca de obicei.
Când putem vorbi cu ea?
Chiar acum, dacă vreți.
Bărbatul delirează, dar ea e bine.
- Ea vorbește engleză? - Cu mine nu a făcut-o.
Mă numesc Foster, domnule.
Leatherby.
Aveți o țigară?
- Eddie? - Aici sunt.
Ți-ai luat banii?
A, nu. Nu încă, domnule.
Doctorul spune că putem vorbi cu femeia.
Uite ce vreau să-i spui.
Spune-i să nu se sperie.
- Nu trebuie să-și facă griji. Înțelegi? - Da, domnule.
Apoi spune-i că nu o vom trimite la ruși.
Da, domnule.
Spune-i ca rușii nu o vor pe ea.
Vor să vorbească cu soțul ei.
Spune-i că soțul ei e bine și e de acord s-o salvăm pe ea.
- Ai înțeles? - Da, domnule.
Bine.
- Vorbește-i și să vedem ce se întâmplă. - Da, domnule.
Soțul tot spune că-i generalul Von Kratzenhauer sau așa ceva.
E cineva cunoscut?
Nu.
Știți că i-au smuls ochii?
L-au operat?
Nu. I-au smuls.
Colonele?
Ce ne facem dacă unul din ei moare?
Nu știu.
Crezi că îl vor lua doar pe unul?
Degeaba mă întrebi pe mine.
Nici nu știu dacă afacerea mai este valabilă sau nu.
Atunci care-i planul?
Cine mai face planuri?
Ascultă-mă. Tot ce pot face acum
e să tărăgănez treaba și să bâjbâi.
Ce-a făcut Bera?
Are două lovituri bune.
Bera, ce băiat bun.
Trebuie să vorbiți cu femeia. E o șmecherie la mijloc.
Cum să vorbesc cu ea, nu știu germana.
Asta-i șmecheria. Nu-i nemțoaică, e englezoaică.
- Glumești? - Asta mi-a zis.
Vrea să vorbească cu cineva de la spionajul britanic.
Sfinte Sisoe.
Ce altceva a spus?
Nimic. A gemut când i-am spus că soțul ei va pleca
și a scâncit că vrea un englez.
Asta mai lipsea din toată ciorba. Un prieten de familie.
A mai auzit cineva?
Da, maiorul Foster, era acolo cu mine.
Jur că asta-i o încurcătură de toată frumusețea.
Spui că ar schimba situația, faptul că e englezoaică?
Sigur mi-ar afecta cariera, direct din armata SUA
într-o închisoare din SUA, dacă s-ar afla vreodată.
Deocamdată sunt curat, e vorba doar de doi germani cu acte false.
Dacă britanicii vor afla că folosesc una din doamnele lor într-un schimb,
m-ar putea trimite direct la Leavenworth.
Mai ales dacă ea moare.
Ascultă-mă, spune-i lui Foster să-și țină gura închisă.
- Înțelegi? - Da, domnule.
Și tu la fel, dacă nu vrei să-ți rup gâtul..
Da, domnule, am înțeles.
Știam eu.
Am știut de la început. Indiferent în ce direcție o apuci,
tot acolo ajungi.
Sigur să mai rămân și eu?
Sigur. De asta ai venit, nu-i așa?
Să vezi că rezolvăm treaba?
Sunt col. Van Dyke, doamnă.
Vă avertizez că orice spuneți poate fi folosit împotriva dvs.
Înțelegeți?
Înțeleg.
Dar vreau să văd un ofițer britanic, de la spionaj.
De ce?
Pentru că sunt englezoaică, prin naștere.
- Actele dvs spun altceva. - Știu. Pot explica totul.
Bine. Atunci explicați-mi.
Ce doriți să aflați?
Numele dvs nu-i Schindler, nu?
- Nu. - Care este?
Cameron.
Rachel Cameron.
- Englezoaică? - Da.
Care-i numele soțului dvs?
E generalul Gerd von Kreshner.
- Când v-ați căsătorit? - În 1931.
- Unde ați fost în timpul războiului? - Cu el.
- În Germania? - Da.
V-ați trădat țara, deci?
Am rămas cu soțul meu.
- Și cu naziștii? - Nu!
El n-a fost nazist.
Știu. Nimeni n-a fost.
Nu știu ce-i cu zvonul ăsta că au fost naziști în Germania.
Nu a fost! Jur!
Naziștii i-au scos ochii.
Oamenii lui Himmler.
De ce?
A participat la complotul din iulie, contra lui Hitler.
De ce nu l-au ucis?
Au vrut s-o facă, dar...
A scăpat când închisoarea din München a fost bombardată.
Doar nu vreți să-l trimiteți în est, nu-i așa?
Îmi pare rău, dar eu pun întrebări, nu răspund la ele.
Este în viață?
Încă trăiește.
Încă ceva.
De ce vă vor rușii pe voi doi?
Nu sunt rușii. Sunt oamenii lui Himmler.
Acum lucrează pentru ruși.
Încă vor să ne ucidă.
De ce nu ne-ați lăsat să murim?
De ce ne trimiteți la ei?
Colonele.
E Ricky, la telefon, domnule. Spune că-i important.
Ok.
E de-ajuns deocamdată.
Alo, Cates?
Scuze, dar locotenent-colonelul Stanways vrea să te vadă.
Spune că-i ceva important.
Stanways? Cine e?
Tipul acela cu păr blond de la spionajul britanic.
Spionajul britanic.
Sfinte Sisoe. Ce vrea?
Nu a spus, dar este foarte nerăbdător să te vadă.
Vrei să-l trimit la tine?
Ține-l cât mai departe de aici, chiar dacă trebuie să-l împuști.
Nu i-ai spus unde sunt, nu?
O, nu.
Mi-am adus aminte. Nu era prieten cu col. Lodejinski?
Asta e. Acolo l-am întâlnit.
Spune-i să mă aștepte, vin imediat.
- Adu-mi servieta, bine? - Da, domnule.
Stai aici, Leatherby. Mă întorc imediat.
- Și bărbatul? - Ține-i pe amândoi în viață, ai înțeles?
- Colonele? - Da?
Vreau să mă întorc la hotel.
Așa deci?
N-am ce să fac aici, așa că voi aștepta în camera mea.
Te-ai săturat?
- Nu-i așa. - De ce vrei să o ștergi?
- N-am de ce să stau aici, așa că... - Îți vrei fiul înapoi, nu?
- Știi că da. - Atunci nu pleci nicăieri.
Vei sta aici, să vezi de ce-i nevoie
pentru a-l recupera. Cer prea mult?
Nu, sigur că nu, dar m-am gândit că...
Da, știu. E bine că noi facem treburile murdare
dar nu vrei să știi cum.
Ar fi trebuit să te gândești înainte să pleci din Toledo!
Dle Leatherby, să fii aici când revin. Înțelegi? Chiar aici,
ca să vezi cum folosim acele taxe uriașe ale tale.
- Care-i scorul? - Yankees, 6-4. Repriza a 8-a.
Mulțumesc.
Credeam că e un pic cam nebun.
Dar m-am răzgândit.
E nebun de legat.
Nu mai ai o țigară, cumva?
- Ce-i cu Hoffy? - Nicio veste.
Ce mai faci, Stansy? Unde ai fost?
Pe ici, pe colo.
Tocmai m-am întors din vacanță, din spatele vechii cortine.
Așa deci, vorbești de acea treabă, nu?
Am vrut să aflu ce-i cu Loddy.
Ce s-a întâmplat?
- Ai aflat că e mort, desigur. - Da, dar cum?
S-a împușcat.
După ce i-a împușcat pe Nadia și pe copii.
Se pare că Moscova găsise ceva despre el.
Nu știu ce. Poate știi tu?
Nu.
Marți a primit ordin să împacheteze tot, familie etc,
și să raporteze imediat la Moscova.
Marți noapte, când copiii au adormit, i-a ucis.
A urmat Nadia.
Apoi el însuși.
De doi ani încerca să-i scoată pe Nadia și pe copii din Rusia.
Am auzit.
Știi unde voia să meargă?
Paris, Texas.
O alegere ciudată, după părerea mea.
În timpul războiului aducea avioane B-17 din Alaska.
El și niște tipi din Paris, Texas, se împrieteniseră.
Deci, acolo voia să meargă.
Eu le aranjasem plecarea, întregii familii.
Urmau să plece mâine noapte.
Am înțeles.
Cunoști persoana?
Nu, cine este?
Se numește Stan.
A trăit în Liverpool înainte de război. Apoi a lucrat pentru Himmler și SS.
Iar acum pentru ruși.
O persoană importantă.
Și?
L-a spionat și l-a denunțat pe bietul Loddy.
- Pot s-o păstrez? - Da, te rog.
Poate îmi va fi de folos.
Așa sper.
Îmi pare rău că am adus vești atât de proaste, colonele, dar...
M-am gândit că vrei să știi.
- Da, a fost un tip bun. - Da. Unul din cei mai buni.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Stansy?
Da?
Ai auzit vreodată despre o femeie pe nume Rachel Cameron?
- Pe ea de unde-ai mai scos-o? - Cine este?
- Ei bine, e moartă, știi? - A murit?
Da, ea și soțul ei au fost prinși într-o razie la München.
A locuit aici în timpul războiului?
Acum pot să-ți spun, cred.
Se căsătorise cu un ofițer german înainte de război
și a rămas cu el când a izbucnit războiul.
Ne mai trimitea din când în când unele informații.
Îmi amintesc că am citit un raport odată...
Nu știi unde pot găsi informații mai detaliate despre ea?
Mă îndoiesc că mai sunt...
noi am ars multe documente, știi, rapoarte de la informatori
care au rămas în continuare aici sau au familii aici.
De ce?
I-a apărut numele într-un caz. M-am gândit că ai auzit de ea.
Era foarte atractivă, se pare.
- Mulțumesc foarte mult. - Nu ai pentru ce.
Salutare.
Scuză-mă. Poți să-mi spui
ce era în sticla aceea maro.
Bere de rădăcini.
Curioasă băutură, nu crezi?
Bere de rădăcini.
De ce nu ne cheamă?
Să vedem.
Ce s-a întâmplat, colonele?
Uită-te în servietă.
Vezi dacă dosarul Lodejinski mai este acolo.
E aici.
Mă întreb când a putut să-l vadă.
Cine?
Hoffy l-a turnat pe Loddy?
Se pare că da. Stanways spune că ea a fost.
Dar cum se poate?
Nu înțeleg!
Știu totul despre femeia asta de când s-a născut.
Știu fiecare casă în care a trăit, fiecare mișcare pe care a făcut-o,
săptămână de săptămână, și este complet curată.
Absolut curată.
Mai sunt copii ale documentelor?
Nimic care să-l identifice.
Ea a fost vreodată în apartamentul dvs?
Nu.
Ați mers dvs la ea...
Ce nenorocire.
Asta pune capăt și afacerii Leatherby, cred.
Îmi pare foarte rău, Steve.
Aș fi jurat pe un teanc de Biblii înalt de un kilometru.
Biroul col. Van Dyke.
Da, e aici, domnule.
Căpitanul Petroșin, domnule.
Buna, Petey.
Știți unde-i dra Hoffmeier?
Nu. Unde?
G-2 a reținut-o. E în biroul maiorului Burns.
Ce tupeu! Cum adică, au reținut unul din oamenii mei?
Nu știu nimic altceva, domnule.
Doar că au reținut-o și au dus-o la ei.
Știi unde au reținut-o?
Pe strada de lângă Katacomb.
În jurul orei 8:30.
Ok, Petey. Mulțumesc.
Au dus-o la etaj.
Rick, așteaptă-ne în mașină. Eddie, tu vii cu mine.
Trebuie să punem lucrurile în mișcare.
Doar n-o veți mai folosi acum?
Ce altceva putem face?
Este singura legătură din oraș.
Exact cum v-am spus, mai știți? Ticăloșii ăștia lucrează doar noaptea.
Le-ar trebui un sindicat bun și puternic.
Dacă să mă gândesc, și mie mi-ar trebui.
Burnsy?
- Cine e? - Van Dyke. Lasă-mă să intru.
Care-i treaba, Burnsy?
Aveam ordin să o luăm, domnule. Avea numele pe listă.
Ți-a spus că lucrează pentru mine?
- Da, domnule. - Și n-ai verificat?
De obicei verific. Dar am primit ordine de la col. Henderson.
- Pentru ce este lista? - Interogatorii.
Ce crezi că ar zice col. Henderson dacă i-aș reține un om să-l interoghez?
Nu știu.
Eu știu! Ne-ar trage un șut de aici până la Hoboken!
Și tu o știi.
Ai vreo obiecție dacă vorbesc cu ea câteva minute singur?
Cred că nu.
Steve, mi-e frică.
Sunt înspăimântată.
E în regulă.
E în regulă. Nu vei păți nimic.
Mă vei ajuta, nu-i așa?
Sigur că da.
Vino aici.
Ia loc.
În primul rând, au ceva despre tine?
Mă cunoști.
Ai dosarul meu.
M-am luptat cu fasciștii, cu comuniștii, mi-am riscat viața.
Bine. Spune-mi ce să fac cu cei doi pe care-i am.
Ce să fac cu ei acum?
Veneam la tine să-ți spun. Vor să facă schimbul diseară.
Diseară? Cum așa?
Unii din ei vor să-i trimită în est. Poți aștepta până mâine.
Băiatul e la ei?
Am auzit că e în Portstown. Poți face schimbul?
Unul din ei poate muri.
Cum adică?
N-ai auzit? Au luat stricnină.
Doamne sfinte, nu.
Da, femeia mai trăiește, dar bărbatul poate muri.
Ce crezi că vor spune?
Ce nenorocire. Bieții oameni.
Bine dragă, gata, bine?
Vreau să știu dacă mai putem face schimbul
doar cu unul din ei. Știi?
Nu, trebuie să-i întreb.
Dar cum să-i întreb, Steve, nu pot ieși de aici.
Mi-e tare frică, nu știu ce vor.
Trebuie să mă scoți de-aici, dragule, trebuie!
Bine.
Te voi scoate de aici.
Mai întâi, fii atentă, te rog, și ascultă-mă..
Spune, te ascult.
Trebuie să le spui ceva.
Spune-le că, dacă bărbatul mai trăiește,
îi voi livra pe amândoi, așa cum am stabilit. Înțelegi?
- Da. - Dacă nu, le dau doar femeia.
Ea va fi bine?
- Ai luat vreodată stricnină? - Nu.
Atunci știi la fel de mult ca mine dacă va fi bine sau nu.
Tot ce spun este că, dacă ea este bine,
- ...o voi livra. E clar? - Da, am înțeles.
Acum ascultă.
Este ora 11:30.
Vreau ca băiatul să fie adus la spital la ora 1:00.
Într-o ambulanță.
Vreau să fie la ușa pe unde se scot cadavrele.
- Ei știu la ce mă refer. - Da.
Șoferul ambulanței...
și oricine e cu el...
nu trebuie să coboare deloc din mașină.
Nu au voie să calce pe solul Berlinului de Vest.
Transferul va fi făcut numai de personalul nostru. E clar?
Dar cine va face identificările?
Tu.
Te vei ocupa de afacere pentru ambele părți.
Identificări, schimb, totul.
Și dacă nu le place...
le poți spune să se ducă naibii cu complimentele mele.
E clar?
Le voi spune, desigur.
Bine.
Poate ne-am întors în afaceri.
Adică...
pot pleca?
Ce ți-am spus?
Nu voi uita niciodată asta, Steve.
Mulțumesc, dragule.
Fără sentimente, zici?
Îi dau drumul, dle maior, și este în întregime
responsabilitatea mea. Spune-i col. Henderson.
Da, domnule.
Bine, Hoffy.
Mi-am mai folosit vreodată autoritatea cu tine, Burnsy?
Nu.
Crede-mă pe cuvânt, de data asta a fost necesar.
Am o trebușoară pentru dra Hoffmeier în seara asta.
Deși ea nu-i dra Hoffmeier.
Cine spune că nu-i ea?
Femeia asta a scăpat de dra Hoffmeier și i-a luat locul.
Știți cicatricea de pe gât.
Și-a făcut-o singură.
Pentru a se potrivi actelor, pentru că dra Hoffmeier avea una.
Colonele, de data asta ați căzut drept în fund.
Mulțumesc mult, Burnsy.
Am să-ți trimit ceva frumos.
Să mergem, Eddie.
Se pare că-i o situație destul de dubioasă, dle colonel.
Când îți dai seama, anunță-mă, da?
Și lipsită de etică, dacă mă întrebați.
Vă mai amintiți când au încercat să ne înșele la un schimb?
Cum se numea tipul acela?
Ploopsky?
Bloopsky?
Droopsky?
Hei, colonele!
Unde-i bătrânul Eddie?
S-a blocat în ascensor.
Îmbătrânesc. E a treia oară săptămâna asta.
Se va lăsa cu împușcături?
Dacă ajungem intr-un impas.
Ce vei face dacă ea nu apare?
Ce să fac? Voi spera în continuare, asta-i tot.
Întreabă-l pe Foster cum se simt cei doi.
Da, domnule.
Fă-mi legătură cu Toledo, Ohio. Cu oricine de-acolo. Atâta cer!
Bună, Freddy.
Știu că e târziu.
Mai încerci din nou și mă suni? Aștept la numărul ăsta.
Știi o asistentă de-aici, nu? Una Collier.
Da, domnule.
Vezi dacă-mi poate da 10 grame din asta.
Ce e?
Hormoni masculini. Mai lasă întrebările.
A, și notează-ți: trimite 36 de trandafiri roșii
soției maiorului Burns mâine dimineață.
Da, domnule.
Acum, băieți, eliberați camera, bine?
- Ce e? - Vreau să știu ce faci, Steve.
De ce?
Nu-mi pasă ce crezi despre guvernul lor,
dar nu poți face nicio înțelegere necinstită cu el.
- Cine are treabă cu vreun guvern? - Nu ai?
Uite, Freddy. I-am întrebat despre caporalul Leatherby, nu-i așa?
- Da. - Și ce au spus?
Că n-au auzit de el.
Bine. Cum să fac o înțelegere
cu un guvern care n-a auzit de el?
Știi foarte bine că așa acționează ei.
Nu cred. Dacă o mare putere prietenoasă, precum rușii,
îmi spune că nu a auzit de caporalul Leatherby, eu o cred.
Acum lasă-mă să fac ce am de făcut.
Atunci cu cine negociezi?
Freddy, mai slăbește-mă.
Nu crezi că și rușilor le-ar place
o mică afacere privată?
Din punctul meu de vedere, eu negociez
cu un mic grup de afaceriști progresiști.
Ceva ce voi americanii numiți "o bandă".
E ceva în neregulă?
- Da, domnule? - Cum se simt?
Femeia se recuperează bine,
dar bărbatul e pe muchie. Poate să scape sau nu.
Fred, câștig, pierd sau fac egal, vin și eu la poker mai târziu.
Acum, mergi la salonul de presă și apucă-te de joc.
Când voi ajunge acolo, îți voi spune tot. Promit.
Ok, Steve, te avertizez. Dacă dai greș,
nu veni să te ajut. Înțelegi?
Știu.
Indiferent de ceea ce spui, nu ai absolut nicio scuză
sau justificare pentru o astfel de acțiune.
Decât dacă, desigur, aduci băiatul.
Da?
Colonele?
Ok, ce-au spus?
- Ei sunt de acord. - Foarte bine, dragă.
Dar insistă că vor ambele persoane.
Dacă sunt în viață, îi predau. Ți-am spus deja.
Dar dacă unul din ei moare? Acordul pică?
Va trebui să-ți explic partea asta când ajung acolo.
De ce? Nu ești singură?
Nu.
Spune-le că nu pot sta aici toată noaptea
în timp ce își bat capetele să caute un răspuns.
Dacă ambulanța nu-i aici la 1:00, mă duc să joc poker.
- Am înțeles. - Bine.
Spune-mi...
la ce oră ajungi tu aici?
Voi încerca să ajung pe la 12:30.
Ok, ne vedem atunci.
Noapte bună, Morris.
Ai dreptate.
Afacerea asta seamănă cu un cuib de viespi.
Ceva nou?
Nu știu.
- Dar fii atent. E important. - Da, domnule.
Avertizează controlul frontierei
că va veni o ambulanță din Zona de Est la punctul de trecere Charlie
între orele 12:30 și 12:45.
Această ambulanță trebuie să treacă frontiera
fără control sau întârziere de orice fel. Ai înțeles?
Da, domnule.
Nu va fi legitimat personalul ambulanței.
Fără exces de zel. Clar?
- Da, domnule. - Vreau să anunți Poliția Militară.
Aceeași alertă pe traseu și să te sune imediat ce trece ambulanța.
Ok, domnule.
- Asta-i tot? - Nu.
Adu-mi o sticlă de absint.
- Absint. - Poți să-mi faci rost?
- Voi încerca. - E obligatoriu, am nevoie.
Întâmplător, știu o tipă căreia îi place chestia aia.
Ok, ok.
Spune-i santinelei de la poartă, când apare o femeie pe nume Hoffmeier
s-o trimită direct aici.
Am înțeles.
Doctore, vreau să-mi spui niște detalii.
Bine.
Vreau să-mi spui exact
ce-ai făcut pentru cei doi
când i-am adus aici în această seară.
- Cum adică? - Tratamentul.
Sergent.
Col. Van Dyke este ocupat?
Da, e ocupat, domnule. Pot să vă ajut?
- Aș vrea să-l văd când e liber. - Am să-l anunț.
Știi ce va face?
N-am nici cea mai mică idee.
Omul ăsta-i nebun de legat, și ți-o spun eu, ca doctor.
Bun?
N-ai gustat niciodată?
Nu, domnule, eu sunt băutor de bere.
Să bea ea și partea mea.
Domnule colonel?
Da.
Mă întrebam, domnule...
Ce te întrebai, sergent?
Ei bine,
tipa care mi-a dat sticla are numai cuvinte bune...
Adică?
Ea îl folosește și la gătit.
Chiar?
Mă gândeam că-i oarecum ciudat ca o fată
să știe mai mult decât știu eu.
Despre lucruri importante, zic.
Ca băutura.
Ok, o gură.
E de-ajuns. Suficient ca să mă simt sofisticat.
Ai meritat-o, porcule.
Cred că acele tipe au...
Cred că acele tipe au stomac de fier.
- Ai pregătit treaba cu ambulanța? - Da, domnule.
Mergi la telefon și stai acolo, bine?
Da, domnule.
Aproape că am uitat.
Bogătașul vrea să vă vorbească.
Despre ce?
Nu știu. N-a spus, domnule.
Dar nu arată prea bine.
Nu cred că așteptarea asta îi face bine.
- Spune-i să intre. - Da, domnule.
- Intrați, domnule. Vă așteaptă. - Mulțumesc.
Intră.
Ai bani la tine?
- Am. - Bani americani.
- Cât vrei? - Tot ce ai.
Minunat. E ceea ce voiam. O să ți-i dau înapoi dacă pot,
dar dacă avem noroc, nu-i vei mai vrea.
Nu contează.
Așa e. Am uitat că ești bogat.
Presupun că povestea femeii a fost verificată.
Da. Se pare că este cine pretinde a fi.
Dacă ea și soțul ei se întorc...
Ce crezi că le vor face?
Ce-ți pasă?
Simt o responsabilitate față de ei, atât.
Acum câteva ore ai arătat
o indiferență totală față de soarta lor.
Singura ta grijă erau fiul și soția ta.
Acum știu mai mult decât atunci.
Cred că îi vor ucide. Îi vor tortura, apoi îi vor ucide.
Au aflat că ea dădea informații britanicilor în timpul războiului.
E doar o treabă neterminată pe care vor să o termine.
Sunt niște tipi foarte metodici. Cât e ceasul tău?
12:22.
Soldat, caut-o pe secretara mea, dra Cates. Întreabă pe oricine.
Da, domnule.
Colonele.
Ce îi vor face băiatului meu?
Nu știu.
Uneori îi droghează și îi condamnă.
Uneori nu mai auzi nimic despre ei.
Îi omoară vreodată?
Nu știu ce să spun.
De ce?
Și dacă ți-aș zice că mi-am schimbat părerea despre întreaga afacere?
Care afacere?
Ar trebui să-l lăsăm pe Johnny să-și încerce norocul acolo.
Nu o pot trimite pe femeia asta înapoi la moarte.
Ești sigur că știi cu adevărat ce spui?
Da.
Cum rămâne cu mama lui?
Vorbesc și în numele ei.
Chiar dacă vei trăi 100 de ani, dle Leatherby,
nu vei face sau spune niciodată ceva mai potrivit decât acum.
Adevărul e că dorința ta n-are nicio relevanță; nici n-a avut.
Astea sunt decizii care trebuie luate de un militar.
Era și timpul.
N-a fost ușor.
Minunat.
Acum am nevoie de Hoffy.
N-ai habar ce a trebuit să fac ca să obțin chestia asta. Ce e?
Otravă.
Ești nebun?
E bună.
E mai bună la gust.
Hei, soldat, unde mergi?
La spital, Gould și Valdyke.
Ok. Urmează-mă.
Ambulanta a trecut frontiera.
Femeia asta mă ține cu sufletul la gură!
N-a apărut la poartă?
Le spun din nou, domnule.
Fiul meu e în ambulanța asta?
Așa ar trebui.
De unde ești?
Wisconsin. Un orășel numit Prairie Du Chien. N-ai auzit de el.
Ba am auzit.
Au un colegiu acolo, nu?
Așa e. Campion College, o școală catolică.
Aveau echipe de fotbal bunișoare, pe vremuri,
înainte de noile reguli de joc.
Poate își vor reveni.
Campion College.
Toledo, Ohio.
Suntem departe de casă, colonele.
Sunt dra Hoffmeier. Îl caut pe col. Van Dyke.
Drept înainte, domnișoară. La dreapta.
Mulțumesc.
- Domnișoara Hoffmeier? - Da.
Col. Van Dyke va așteaptă în salonul 15.
Mulțumesc.
Intră.
Credeam că îl găsesc aici pe colonel.
Tocmai a coborât pentru a verifica ceva. Va reveni imediat.
Ești amabilă să-i spui că sunt aici?
Cu plăcere.
Credeam că ai pățit ceva.
Nu.
De-abia aștept să se termine.
Ca noi toți, de altfel.
Totul e în regulă?
Așa mi s-a spus.
Ambulanța e pe drum deja, știi?
E bine.
Bărbatul e bine?
Aparent. Așa mi s-a spus.
Toată treaba asta mă îmbolnăvește, Steve.
M-am săturat.
Lasă, iubito, ai făcut-o pentru o cauză dreaptă.
Ambulanța se apropie, domnule.
Buna, Hoffy.
- Bună, Ed. - Mergi la telefon.
Imediat, domnule.
Bine.
Trebuie doar să așteptăm, cred.
Presupun că da.
Ești bine?
Ce faci mai târziu?
Mă bag în pat.
Imediat ce se termină totul.
Nu-ți mai zic cât m-a afectat.
M-am gândit să ieșim mai târziu și să bem ceva.
Eiii, Steve.
Doar pentru tine.
Eddie a adus-o.
De la una din femeile lui.
Bine.
Ce frumos din partea lui.
Dar nu pot în seara asta, Steve.
Încă nu.
Nu mai glumi.
Dacă nu bem acum, mai târziu nici atât.
Bine...
Doar unul.
Minunat.
Cred că Burnsy te-a afectat cam mult.
M-a confundat cu altcineva.
Asta ziceam, a făcut niște afirmații aiurea,
cum că ai fi agent dublu.
Știu. Mi-a spus.
Problema cu căpoșii ăștia
este că li se pare că toți trădează, numai ei nu.
Tu ce i-ai spus?
Știi servieta mea?
Da.
Când i-am arătat lui Burnsy ce am acolo despre tine,
i-au ieșit ochii din cap.
Știu despre tine chestii pe care nici tu nu le cunoști.
Te cred.
Îți cunosc fiecare secundă din viață, fetițo.
Mă crezi?
Sunt sigură.
Dacă nici eu nu te cunosc...
nu cunosc pe nimeni.
Pentru vremurile de demult.
Ești o fiară.
Dar...
Ce este?
Nu vrei să bei cu mine?
Nu cred că m-aș descurca după aceea.
Nici măcar unul?
Doar pentru noroc.
Nu, până când nu se termină.
Intră.
E în regulă. E cu noi.
Îmi pare rău, domnule, dar bărbatul a decedat.
- A murit? - Da.
Mi-ai spus că va fi bine.
- Așa am crezut. - Cum adică "ai crezut"!
Ai spus că inima lui e bine și că va scăpa.
Măcelarilor, ce i-ați făcut?
Colonele, i-am dat oxigen și o doză de adrenalină.
Bine. Pleacă.
Îmi cer iertare, domnule.
Asta e, ai auzit.
Tu alegi, faci cum vrei.
Femeia e bine?
- Vrei să-i iei pulsul? - Te rog, Steve.
- Poți, dacă vrei. - Nu-i nevoie.
Dar va trebui să-l văd pe bărbat.
Dar e mort.
Așa mi-au spus să fac.
Ce rost are?
Trebuie, Steve, dacă voi continua să lucrez cu ei.
Știi cât sunt de suspicioși.
Da, bine. Ok.
Termină-ți paharul, apoi mergem să-l vedem.
Îl beau mai târziu.
Nu fi așa. Vrei să vezi un cadavru pe stomacul gol?
Mai bine nu.
Nu mă simt așa de bine.
Hei, colonele!
Au ajuns!
Hei, tu! Stai în mașină.
Nu vorbești engleza?
Nu.
Spune-i să respecte instrucțiunile, altfel își iau tălpășița.
Vorbesc eu cu el.
N-a băut?
Nu, am băut eu.
E încuiată!
A fost o greșeală.
O prostie.
Deschide-o.
Tu ce mai vrei?
- Pot să-i vorbesc? - Dă-i drumul.
Cum te numești?
Mă auzi?
Da, doamnă.
Cum te numești, te rog.
Leatherby.
Caporal John Leatherby.
Numărul?
Unde-i Rick?
Cu femeia.
Spune-i să ia sticla la ea.
Da, domnule.
Și vino rapid înapoi.
Sunteți bine?
Nu sunt sigur.
Cred că avem un impas.
Vrei să-i vorbești?
Bună, Johnny.
Tata.
Ce faci aici?
Ești bine acum, fiule.
Banks, Ernie.
Bună, băiete.
- Bună. - Îți pare rău că ești acasă?
Măi să fie.
Femeia e aici.
Bine, o voi vedea când o vor scoate.
Bine.
Să mergem să verificăm bărbatul și să terminăm.
Unde e?
Dacă nu-i aici, Foster îl va aduce.
Îmi pare rău, Steve.
- Adu-l pe maiorul Foster. - Da, domnule.
Știi pentru ce-i asta, nu?
- Ai adus sticla? - Da, domnule.
Toarnă-i puțin pe gât, bine?
Sfinte Sisoe, ce s-a întâmplat?
Când ei câștigă, singura soluție este să furi mingea.
Leag-o, da?
Ești cel mai tare bărbat.
Dar escorta?
Gata, domnule. Aștept semnalul.
Bine, o să le dea ea explicații amicilor de acolo.
Vin.
E doar a ta, Matt.
Hei, tovarășe!
Ține-te după ei.
Colonele, au plecat.
Te rog, Steve.
- Unde e femeia? - E chiar aici.
Du-o jos, la soțul ei.
- Să se trezească împreună. - Da, domnule.
Unde faci spălăturile stomacale?
Aici, la chirurgie.
Nu intri odată?
- Rick? - Da?
- Cheam-o pe fetița aceea, Cathy. - Da.
- O să mă doară tare? - Nu!
- Colonele! - Ok, dar nu suport durerea!
Te rog, Rick.
Doar un pic de otravă.
Care a fost scorul final?
Yankees au marcat în repriza a 10-a. Scor 7-6.
Au reușit să învingă după pauză.
Scuzați-mă, un anume domn Leatherby vă caută.
- Unde? - Pe terasă.
- Mă duc imediat acolo. - Vă mulțumesc.
Nu cred.
Am ieșit.
- Ai o țigară? - Nu.
Nu le mai țin la mine.
Doar așa mă pot lăsa de ele, mi s-a spus. Câte cărți?
Ei bine, toată familia, nu?
Pe loc repaus, caporal. Mă bucur să te văd din nou.
- Mulțumesc. - Neața, colonele.
Neața.
Cathy, cum te mai simți?
Mă simt bine acum. Vă mulțumesc.
Tu ce mai faci?
Va trebui să renunț la joc o perioadă.
Îmi afectează prea mult somnul.
Scuze de deranj, dar fiul meu vrea să-ți spună ceva.
Dacă-mi permiteți, domnule.
Ok, dar pe scurt, da?
Domnule, voiam să vă spun...
tatăl meu mi-a spus ce-ați făcut pentru noi și...
a însemnat foarte mult... ...pentru noi toți.
Cred că-i de-ajuns, caporal. Nu mai fi așa emoționat.
Dacă tot suntem aici, să știi că și tatăl tău
a făcut ceva deosebit ieri.
O hotărâre,
chiar de-aici.
Ceva foarte important.
Va trebui să mă crezi pe cuvânt, pentru că
nu vom mai discuta niciodată despre asta.
Nu?
- Tu ești șeful, colonele. - Chiar așa?
Acum mi-e clar, voi sta cât mai departe de afaceri.
La revedere, Johnny.
- La revedere, vă mulțumesc. - Mult noroc.
Mai pot face ceva?
Nu, e de-ajuns, mulțumesc.
Dacă-l mai pierzi vreodată, cheamă-mă.
La revedere, dragă.
- Mult noroc. - La revedere.
- Toate cele bune. - Mulțumesc.
Ne vedem în Toledo.
Întrerupem programul pentru un anunț al forțelor militare SUA.
"Întoarcerea caporalului Leatherby din Toledo, Ohio,
"care a fost reținut de ruși cu zece zile în urmă,
"a fost efectuată prin canalele obișnuite.
"Promptitudinea cu care rușii au răspuns dialogului diplomatic
"este interpretată de mulți ca fiind un indiciu suplimentar
"că acum sunt în favoarea reluării relațiilor normale și pașnice
"cu puterile occidentale."