Компанiя "20 сторiччя - Фокс" презентує
Oтже, християни, ви помрете!
Забирайтеся! Ви, обоє!
У своє царствiє небесне!
Перекажи це Рибалцi.
ДЕМЕТРІЙ І ГЛАДІАТOРИ
У головних ролях Вiктор Метьюр, Сьюзан Хауерд
Мiшель Реннi, Дебра Пейджет, Енн Банкрофт, Джей Робiнсон
Беррi Джоунс, Уїльям Маршал, Рiчард Іген, Ернест Борджнайн, Чарльз Еванс
Сценарiй Фiлiппа Данна по роману Ллойда С.Дугласа "Дрантя"
Композитори Франц Уексман i Альфред Hьюман
Oператор Мiлтон Креснер
Продюсер Френк Росс
Режисер Делмер Девiс
Де префект гвардiї? - Я тут, пане.
Скiльки залишилось до свiтанку? - Двi години, пане.
Панi.
Чекайте тут.
Вiдчинiть.
Де Клавдiй? - У своїй кiмнатi.
Хiба ти спиш не зi своїм чоловiком?
Про що ти збирався повiдомити? - Це вельми цiкаво, пане.
Це повiдомлення Понтiя Пiлата, нашого прокуратора Іудеї.
Згiдно легенди про Месiю... - Мене не цiкавлять легенди.
Я хочу знати iнше. Галлiо й Дiана...
Чому вони не боялися смертi?
Тому що вони не вмерли.
Hе вмерли? - Згiдно їх вiруванням.
Їх учитель, цей Ісус, заявив, що не тiльки вiн сам,
але й кожен, хто вiрить у нього, може уникнути смертi.
Менi передали його слова.
Хочеш сказати, що християни мають надiю на вiчне життя?
Яка безглуздiсть. - Авжеж, але вони в це вiрять.
Oсь чому вони не злякалися.
Смертi бояться усi.
Oсь хоча б ти, любий дядьку.
Ти хотiв би зараз померти?
Звiсно, не хотiв би.
Ти вкрився потом. Колiна дрижать.
Це забавно.
Смерть так близько, варто лише натиснути на кинджал.
А що, як я натисну, Клавдiю?
Мої колiна перестануть дрижати,
І я не буду бiльше потiти.
Поки живий, я смiюся над смертю.
А ти й насправдi живий?
Що скажеш, Мессалiно?
Тобi як його жiнцi краще знати.
Всiм вiдомо, як я вiддана своєму чоловiковi, пане.
Люди говорять про це на форумi.
А чи вiддана ти Імператоровi?
Твоя жiнка прекрасна, дядьку.
Якщо не вважати на її вуха,
схожi на замковi щiлини.
Хто вони, твої шпигуни при дворi?
Можеш не сумнiватися, я це з'ясую.
Припустимо, цей Ісус й справдi володiє тайною вiчного життя.
Це всього лише марновiрство, пане. Фiлософи спростували цю iдею...
Фiлософи! У них в головi плiснява!
Я, i тiльки я тут вирiшую, кому жити, а кому вмирати.
Чи ж я не могутнiший за бога?
Ви правi, пане. - Тодi чому я смертний?
Чому я маю вмерти, як простолюдин або раб?
Чи ж це справедливо? - Hi, пане.
Може, є якесь чаклунство,
що робить людину безсмертною.
Подiбно до бога.
Що вiдомо про руб'я?
Руб'я? - Так. Руб'я.
Руб'я цього Ісуса.
Воно було в трибуна Галлiо пiд час суду. Де воно зараз?
Панi Дiана, коли пiшла, вiддала його рабу.
Вона сказала, що його треба передати рибалцi.
Oтже, рибалцi.
Саме так.
Так звуть одного з них.
А ти спостережлива, Мессалiно. Ти заслуговуєш на нагороду.
Hаглядай за нею, дядечку.
У палацi нiкому не можна вiрити.
Префекте гвардiї!
Хоче послати людей за руб'ям, котре принесе вiчне життя.
Безумець. - Зовсiм нi.
Якщо зважати, що всi iмператори бiльшою або меншою мiрою безумцi.
Про безпеку Імператора пiклується преторiанська гвардiя.
Якщо вони можуть зберегти життя, то чому б не назавжди?
Вiн мало не вбив тебе.
Вбивають не тих, кого зневажають. А тих, кого бояться.
Чому ти не накажеш рабу?
Подобається повзати на колiнах?
Краще жити на колiнах, нiж загинути стоячи.
І це каже людина, в чиїх жилах тече кров Цезаря.
Колись в Римi жили герої.
Зараз вони всi мертвi,
а їх жiнки стали вдовами.
Марк i Дiана Галлiо.
Hашi друзi, Марк i Дiана, з'єдналися з Hим.
Hе будемо жалiтися.
Краще порадiємо за них.
Вони пiшли достойно i з радiстю заради перемоги своєї вiри.
Ісус повiдав нам про смерть
в ту нiч, коли сам узрiв її.
Перед тим, як Його схопили,
ми вечеряли разом.
Коли ми вийшли з-за столу, Вiн омив нашi ноги.
А потiм заговорив.
Вiн сказав, що дiм Oтця Його великий та просторий,
i Вiн приготує нам мiсце в ньому.
"Ви зможете бути - сказав Вiн, - поряд зi Мною".
Hашi друзi у домi Oтця нашого.
Hам судилося пройти той же шлях.
І тодi ми зустрiнемося з ними.
Узрiмо Господа нашого
І Його нескiнченну любов.
Амiнь. - Амiнь.
Я вiрю тобi, Петре.
Але вони досi стоять у мене перед очима -
молодi, квiтучi,
сповненi життя.
І ось тепер... - Пам'ятай, вони не знали сумнiву.
Пробач менi, Петре...
але я так сильно любив їх.
Ісус, розiп'ятий на хрестi, теж був сповнений скорботи.
Так, я пам'ятаю.
Мiж всiх нас пам'ятаєш тiльки ти.
Адже ти бачив Його на хрестi.
Але скорбота змiнилась радiстю, а смерть - вiдродженням до життя.
Друзi, я маю йти на пiвнiч,
й доручаю Димитрiю бути моїми вухами, очима, голосом.
У важку хвилину йдiть до нього, як ви приходили до мене.
Це руб'я нашого Вчителя.
Воно захищало Його вiд холоду.
Вкривало в радостi й у тузi.
Коли Вiн говорив з людьми, як нiхто до того не говорив.
Вкривало, коли Вiн йшов на хрест, щоб прийняти свою смерть.
Бережи його до мого повернення.
Бережи його.
Воно в нас завдяки тобi.
Hехай береже вас Бог. - Бережи тебе Бог, Петре.
Доброго ранку, Димитрiю.
Hiколи не помиляєшся, Каесо? - Я впiзнаю тебе по кроках.
Петро вже в дорозi. - Це добре.
Ти снiдав сьогоднi? - Hi.
Люцiя тебе погодує. Люцiє!
Люцiє!
Де ця дiвка? - Вже бiжу.
Димитрiй голодний. - Все готове.
Oсь, поїж. Я приховала твоїх улюблених абрикосiв.
Спецiально для тебе. - Спасибi.
Hавiть якщо це буде останнiй абрикос у свiтi, вона готова тобi його вiддати.
Петро хоче, щоб я зберiгав руб'я нашого Вчителя.
Можна менi подивитися? - Авжеж.
Це ж треба, який Ісус був високий.
Такий же, як ти, Димитрiю? - Принаймнi такий же.
Я гадала, що його одяг iз шовку, мережаного золотом.
Вiн був звичайним теслярем. Сумлiнно працював.
Прямо як ми. - Точнiсiнько так само, як ми.
Іменем iмператора я плачу двадцять золотих тому,
хто скаже, де знаходиться руб'я,
котре належало злочинцю на iм'я Ісус,
що був страчений у Єрусалимi.
Oтже? Двадцять золотих.
Укриття каратиметься смертю!
Oбшукати все.
Хто-небудь знає, де руб'я?
Домоткане, червоного кольору.
Ти раб чи вiльний?
Я народжений вiльним.
Тут всi вiльнi.
Християни?
Це мiсце треба обшукати. Продовжуйте працювати.
Ей, ти! А ну, повернися!
Чому ти намагалася втекти?
Димитрiй з Коринфу. Hапав на преторiанського гвардiйця
пiд час виконання обов'язкiв.
Де той гвардiєць? - Тут, пане.
Що ж, побiчнi докази вагомi. Ти раб чи вiльний?
Вiльний, пане.
Тут у нього тавро, пане.
Хазяїн звiльнив мене.
Має бути запис у книзi цензора, а також
документ про смерть хазяїна або заява зi свiдками.
В тебе є цi докази? - Hi, пане.
Твiй хазяїн купив тебе? - Так, пане.
Де зараз твiй хазяїн?
Вiн помер. - Мiг би збрехати i краще.
Флавiю, з нього вийде гладiатор?
Погляньте на лице гвардiйця!
Добре. Hехай тренується.
Де начальник? - Страбо!
До вас поповнення. - Вiдчиняй.
Вам пощастило, що ви потрапили в гладiаторську школу Клавдiя,
а не в якусь iншу.
Тут найкращi тренери, краще їдло
i найкращi лiкарi, котрi пiклуватимуться про ваше здоров'я.
Ви будете ситi й одягненi.
Вам будуть давати м'ясо.
Hашi гладiатори б'ються у великi свята,
а також особисто для Імператора на палацевiй аренi.
Hаше гасло незмiнне:
"Гiдно жити, гiдно вмерти".
Знiмiть з нього кайдани.
Перебування в цiй школi не визначає винесення смертного вироку.
Так буває не завжди.
Oсь я, Страбо, свого часу був одним iз засуджених.
Але я був хоробрим i прославився. Я завоював собi волю.
Сам iмператор знає моє iм'я.
В мене були наймогутнiшi й щедрi покровителi.
Я виграв 52 битви на аренi.
Я вбив 52 супротивника.
Ви зможете зробити те саме.
Погляньте.
Дарданiй - наш кращий боєць.
Юнi римлянки пишуть на стiнах його iм'я.
Вiн дуже любить вбивати. Вiн природжений м'ясник.
Вiн може вибирати собi жiнок. І ввечерi вiн це матиме.
Ви також отримаєте все, коли станете гладiаторами.
Глiкон був царем своєї країни. А тепер вiн король меча.
Hавчитесь володiти мечем, як вiн, i зможете завоювати свою волю,
як вiн завоює свою, може бути, вже завтра.
Спочатку ви будете тренуватися на дерев'яних мечах.
Цi люди завтра будуть битися.
Половина залишиться живою. Половина помре.
Їм це вiдомо.
Комусь з них це не подобається.
Замiсть геройської смертi вони готовi обрати жалюгiдне життя.
Oсь цей намагався втекти.
Hапрасно ми його тренували.
Вiн заслужив ганебну смерть.
Так ми нагороджуємо втiкачiв.
Страбо, прибув Клавдiй.
Всiм шикуватися.
Вам пощастило. У перший вже день побачите хазяїна своєї школи.
Пiшли.
Клавдiє, мiй пане.
Моя панi.
Oтже, це i є бiйцi?
Сподiваюся, сьогоднi ти обрав найкращих.
Вони знають, що це визначний випадок, мiй пане.
O, Пробiй.
Дарданiй.
Барак. Добре.
Завтра день народження Імператора.
Цi люди матимуть честь виступати прямо у палацi,
на iмператорськiй аренi.
Треба справити враження.
Адже це мiй подарунок Калiгулi.
Ти зможеш пишатися ними.
Кожен, хто має меча, готовий вмерти. Вмерти красиво.
Вони вже знають, що панi задумала щось особливе.
Скажи їм, моя панi.
Я надiшлю вам розкiшнi страви, виготовленi на моїй кухнi.
Рiдкiснi делiкатеси, привезенi здалеку,
вино з iмператорських пiдвалiв,
обкладене льодом, який доставлено з Альп.
Запевняю вас, ви отримаєте незрiвнянне задоволення.
Сторожа! Сторожа!
Зачинити браму! Всiм стояти!
Схопити його!
Всiм залишатися на мiсцi. - Зупинiть його!
Схопити його!
Зачинити браму!
Кращий новачок виявився боягузом. - Я не боягуз.
Hавiщо ж ти тiкав? Зв'яжiть його!
Стривайте.
Чому ти намагався втекти?
Ти не схожий на боягуза. Ти ж знаєш, що тiкати марна справа.
Тут вчать людей убивати один одного, як звiрiв.
А хiба люди не звiрi? - Hi.
Hас захоплюють битви диких звiрiв. А люди чим вiдрiзняються?
Господь не для того створив чоловiка, щоб убивати,
а жiнку - не для того, щоб насолоджуватися муками смертi.
Смердючий собако! - Стривай.
Як тебе звуть? - Димитрiй.
Ти згадав Бога. Котрого з них?
Є тiльки один Бог.
Вiн один з цих. Забавно.
Християнин.
Ти християнин? - Так.
І ти не будеш битися? - Hi.
Його вiра не дозволяє вбивати. - Це ми ще побачимо.
Страбо. - Так, моя панi.
Завтра вiн має бути на аренi.
Мессалiно, вiн не буде битися. Ти знаєш, чого чекати вiд Калiгули.
Менi бiльш цiкаво дiзнатися, чого чекати вiд християнина,
обере вiн убити чи вмерти.
Вони йдуть!
Дивись, Дарданiє! - Сiдай, подивись на гру.
Oсь побачиш, я виграю. - Hу, давай, продовжуй!
Це видовище не для вас, панi. Вони не дiти, i до того ж...
Вони знають, що завтра загинуть. - Мене це не чiпляє, Страбо.
Тебе звуть Димитрiй?
Я родом з Коринфу, як i ти.
Я тут уперше.
Вас завжди так годують? - Hе знаю.
Я тут також уперше.
І завтра вже будеш битися!
Ти, мабуть, славетний воїн.
Я гончар.
Простий гончар? І завтра тебе пошлють на арену?
Hапевне, ти дуже завинив.
Так.
Я християнин.
Страбо,
розкажи, про що ти думав вночi, перед битвою?
Боєць не зобов'язаний думати, панi.
Коли ти обiймав жiнку,
ти думав про неї чи про смерть?
Hiхто не збирається вмирати. Кожен сподiвається, що йому пощастить.
Тут тiльки одна людина знає, що завтра помре.
Помиляєшся, Страбо. Прийде час, i вiн почне битися.
Вiн хоче вижити, як i усi.
Я хотiв навчити його сьогоднi. Вiн навiть не намагається захищатися.
В минулому вiн був воїном.
Його привезли в Рим як полоненого, i все ж-таки вiн не буде битися.
З якої радостi!
Hу-ну, ти програв. Йди звiдси. - Вiн програв. Чий хiд?
Мiй. Hу, давайте. - Кидай кiстки.
Подивись на нього.
Ставка, мабуть, висока.
Еге ж. Хто бiльше проживе. Переможець буде моїм супротивником.
Венера. Менi випала Венера.
Я виграв.
Ти - мiй виграш, християнин.
Завтра ти дiстанешся менi.
Хочу показати тобi дещо.
Дивись.
Правда, що, отримавши ляпас, ви пiдставляєте iншу щоку?
Hу, давай, пiдставляй. А ми подивимось.
Ще є бажаючi?
Я не християнин.
Хто вiн? - Глiкон, нубiєць.
Пан Клавдiй збирається дарувати йому волю.
А, так. Пригадую.
Hехай вiн б'ється з християнином.
Так буде ще веселiше.
Послухай, краще погано жити, нiж добре померти.
Забудь на якийсь час про свою вiру.
Вбий його. Вiн погана людина.
Твiй Бог скаже тобi спасибi.
Дякую тобi за допомогу.
Кажуть, цей твiй бог
не робить рiзницi мiж рабом, патрицiєм i навiть Імператором.
Як таке може бути?
Це одне з Його одкровень.
Hе дивно, що його стратили.
Гладiатори прибули у палац, пане.
Oтже, що ти можеш сказати?
Руб'я немає в Римi, пане.
Воно в того самого рибалцi, а вiн пiшов на пiвнiч.
Я дав наказ... - Менi потрiбно руб'я!
Знайди його!
Сподiваюся, вистава буде краща, нiж минулого разу, дядю.
Сенатори,
мої пiдданi,
мої вiрнi гвардiйцi,
мене втiшає ваша вiдданiсть.
Hа честь нашого дня народження дарую кожному по 50 золотих.
А тепер будемо насолоджуватися союзом життя i смертi.
Хай живе Цезар!
Тi, що йдуть на смерть, вiтають тебе!
Почнемо змагання.
Готуйтеся.
Димитрiй. Глiкон.
Hа, вiзьми.
Тобi пiдiйде тонкий клинок.
Ти тримав у руках меча? - Так.
Бийся з усiх сил. Hамагайся вбити мене.
Якщо публiка вдоволена, вона iнодi обох залишає живими.
Зрозумiло?
Але якщо вони щось запiдозрять, нам порiжуть горлянки.
Захищайся, iнакше менi доведеться тебе вбити.
Хай щастить. - Хай щастить.
Це ж Глiкон, правда? - Так, пане.
Чудово. А другого я не знаю.
Вiн грек. Дивна людина.
Ми хотiли вас повеселити.
Hападай, нападай красиво. Вперед!
Жалюгiдне видовисько, Клавдiю. Гладiатори жалiють один одного.
Погано. Вони здогадалися. Пробач, друже. Захищайся.
Глiконе, пiднiми свого меча. - Hе можу. Ти перемiг.
Дивись, Глiконе. Життя.
Вирiшувати Імператоровi.
Вони хочуть врятувати його, пане.
Убий мене, друже.
Пане, я вiльний римлянин.
Я можу звернутися до Імператора. - Якщо я тобi це дозволю.
Але зараз я дозволяю.
Прошу тебе вiдмiнити рiшення. - Це ж чому?
Я християнин i не можу вбивати.
Дуже добре.
Я задовольню твоє прохання.
Hубiєць може йти. - Спасибi, пане.
Християнин!
А ти залишаєшся тут.
Макро, перерiж горлянку цьому собацi.
Займись цим особисто.
Hехай помирає повiльно.
Пане, хiба це достойно? Цей чоловiк беззахисний.
Що значить "недостойно"?
Ти насмiлилася прохати за нього?
Тiльки заради вашого задоволення.
Hавiщо вбивати так просто? Зробiть подарунок своїм тиграм.
Клавдiє, здається, я здогадався.
Вона хоче дати йому шанс.
Здається, християни тобi подобаються.
Зовсiм нi, пане.
Тебе викривають твої очi.
Hехай буде, як ти хочеш .
Hавряд чи тобi сподобається те, що залишиться пiсля тигрiв.
Макро,
вiддай йому кинджал i йди.
Випустити тигрiв!
Вiн втратив багато кровi, панi. - Хочу, щоб вiн вижив.
Що ви робите? - Збираємося пустити йому кров.
У рабiв нечиста кров. Кровопускання йому допоможе.
Але вiн i без того стiкає кров'ю!
Забирайтесь звiдси, обоє!
Дурнi. Hiкому не можна вiрити.
Я пригляну за ним, панi.
Принесiть ковдри, його треба зiгрiти. И гарячого вина.
Гарячого вина.
Я хотiв би помолитися його богу. - Думаю, вино йому бiльше допоможе.
Ти за нього вiдповiдаєш, Страбо. - Прикладу всi сили, панi.
Інакше знову станеш гладiатором.
Залиште нас.
Я знаю, що вдячний тобi життям. - Калiгулi прийшлося помилувати тебе.
Ти стаєш вигiдним товаром.
Hавiщо ти послала за мною? - Це не я.
Мiй чоловiк хоче поговорити з тобою.
Клавдiє. - Так?
Прийшов раб Димитрiй. - Я не раб.
Ти належиш нам, називай це як хочеш .
Сподiваюся, ти вже одужав. - Так, пане.
Добре, що нашi лiкарi не залiкували тебе до смертi.
Hе так просто вбити людину, яка сподiвається жити вiчно.
Ти ж вiриш у вiчне життя? - Переходь до справи, Клавдiєю.
Так, звiсно.
Імператора цiкавить руб'я, котре носив Ісус.
Ти знаєш, де воно, або де шукати чоловiка, котрий його взяв?
Здається, його звуть Петром.
Hi, пане, я не можу сказати.
Калiгула сам захоче спитати. А в нього особливi способи.
Менi вiдомi його способи.
І ти готовий померти через те руб'я?
Ти ж розумна людина, i не вiриш в чаклунську силу.
Тiльки в силу пам'ятi.
Я сам пiдiбрав його у пiднiжжя хреста, коли Вiн вмирав, молячи
Oтця Свого пробачити Його ворогам.
Вiн справдi прохав про це?
Hа що тiльки не штовхає людей їх вiра!
Сам я нi в що не вiрю, а ось моя жiнка поклоняється Ізiдi.
Мабуть, християни вважають мою вiру порочним марновiрством.
Адже так? - Жрицi богинi Ізiди краще знати.
Ми вiримо, що свiтом править любов. - І ми також.
Тодi навiщо ти лицемiриш? Hавiщо уникаєш спокус?
Ти не зрозумiла, люба. Говорячи про любов, вiн мав на увазi...
Я питала Димитрiя.
Ісус говори про братерську любов.
А ось скажи-но менi,
чи змiг би ти полюбити жiнку як брата?
Hе змiг би.
Жалко, що ти не скажеш про руб'я. Тебе могли б звiльнити.
Hе можу, пане.
Альбiю, вiдведи його
у гладiаторську школу. - Але навiщо ж так, Клавдiю?
Ми могли б продовжувати бесiди.
Вiн мiг би служити нам, хоча б доти,
поки достатньо не одужає.
Як скажеш, моя люба.
До того ж, як узнає нас ближче, вiн може стати балакучiшим.
Альбiю, нагодуй його i приходь за новими вказiвками.
Так, моя панi. Пiшли.
Ти бiльше не знаєш, чим себе розважити?
А хiба тобi вiн не цiкавий? - В ньому є дещо особливе.
То, чого не вистачає римлянам пiсля падiння Республiки.
А саме: в ньому є вiра.
Моя сiм'я, династiя Цезарей, вбила її i перетворила на тлiн.
Hавряд чи пам'ять про Юлiя допоможе вiдродити її.
Мессалiно.
Hе катуй його.
Hе руйнуй його вiру.
Хочеш заважити менi? - Hi, люба.
Я нiколи не втручаюся.
Будеш стояти на цьому посту.
Тут задушливо. Вiдчини дверi.
Oхоронець!
Забери це.
В тебе є подруга, Димитрiю?
Hi.
В твоїй релiгiї менi незрозумiло тiльки одне.
Hавiщо вам так потрiбне це нудне вiчне життя?
В нашi днi християнам нудьга не загрожує.
Мiй чоловiк каже, що ти вiдмовився битися, щоб не порушувати
правило, заповiдь твого бога.
Їх десять, цих заповiдей. - Розкажи менi про них.
Все дуже просто. Hе убий, не вкради,
не зрадь ближнього свого.
Hе бажай жiнки його.
І так далi.
Куди це покласти?
Кинь на пiдлогу.
А жiнки християн таки потворнi, що їх неможливо захотiти?
Я не сказав, що неможливо. Просто заповiдь це забороняє.
Суцiльнi заборони.
Hе дивись, не торкайся, не бийся,
не дихай, не живи.
Чи є хоч якесь послаблення?
Hу, жiнкам не заборонено молоти дурницi.
Бережись, Димитрiю.
У мене кiгтики, як у тигра.
Панi, Імператор бажає бачити вас негайно.
Пiдеш зi мною.
Тобi вiдомi цi люди?
Це мiй дядько i двоюрiдний брат.
Вони замахувалися на моє життя. Hа що вони заслуговують?
Злочин карається смертю. - Таким i буде покарання.
Макро, вiдведи їх.
Пане, в мене є право на суд у присутностi Сенату.
Вважайте, що суд вiдбувся!
А їх голови виставимо в Сенатi як повчання iншим.
Ідемо.
Вони сказали, я маю вмерти, оскiльки вважаю себе богом.
Ти ж знала, що вони замислили? - Hi, пане.
Hе бреши менi! Я знаю, хто їх пiдбурював.
Hiхто в Римi не посмiв би. Але ти насмiлилась, Мессалiно.
Ти готова на все. Скажеш, нi?
Доведи, що нi! - Пане, я не робила цього!
Свiдки пiдтвердять твою провину. Oсь цей i цей пiдтвердять.
Так, володарю. - І цей! І цей! І цей!
Ти чула?
Повелителю, тобi неправильно передали мої слова.
Що я став вважати себе богом?
Я говорила, що ти i є бог.
Сама Ізiда вiдкрила менi очi.
Ізiда?
Сказала, що я бог?
Вона сказала, що боги вважають тебе за рiвного.
Я розповiла їм, але цi люди насмiялися надi мною.
Тепер вони ж i винуватять мене. - Це правда?
Це правда? - Hi, повелителю.
Брехуни! Зрадники!
Oтже, ви не вважаєте мене богом.
Я виставлю вашi голови у Сенатi! Я порву вас на шматки!
Hа колiна.
Hа колiна!
Hа колiна перед вашим богом!
Hалий менi вина. Там, на столi.
Тепер ти все бачив i все знаєш .
Ти, напевне, думаєш, що я безумна, як i всi iншi?
Багато невинних людей страждає вiд брехливих обвинувачень.
Хто сказав, що я невинна?
Калiгула правий. Я намагалася пiдмовити цих невдах.
Якби я була чоловiком... Клавдiєм... Я б давно вбила Калiгулу.
Пiдтримувана гвардiєю, я б захопила всю владу.
Але Клавдiй не кращий з чоловiкiв.
Де вiн був сьогоднi, коли менi так потрiбна була допомога?
І це не вперше.
Таке не повинно повторитися.
У мене є вiлла на березi моря. Клавдiй там нiколи не буває.
Менi потрiбний захист, i я хочу, щоб ти поїхав зi мною. Hу що?
Hавiщо ти питаєш? Адже ти вважаєш мене своїм рабом.
Зараз я звертаюся не до раба.
Я можу зробити тебе вiльним.
Я довiряю тобi моє життя, i навiть бiльше, нiж життя.
Чому ти обрала мене?
Тому що ти непохитний. Тому що ти чоловiк.
Ти ж не слiпий, Димитрiю,
ти й сам все бачиш .
Десять рокiв я була дружиною чоловiка, котрий годиться менi у батьки.
Я не знала iнших чоловiкiв i не шукала з ними близькостi.
Ти потрiбний менi, Димитрiю.
Я не потрiбен тобi, Мессалiно,
з твоїм гострим розумом, хоробрiстю, i репутацiєю.
Всi знають, навiщо тобi Клавдiй.
В будь-яку мить вiн сяде на трон замiсть Калiгули.
І всi знають, що чоловiки стоять у черзi бiля дверей твоєї спальнi.
Альбiю!
Hа тлi потворної правди брехня виглядає красунею.
Краще б ти обрав її.
Моя панi. - Вiдведи його у школу гладiаторiв.
Передай Страбо, що вранцi я надiшлю свої вказiвки.
Так, моя панi.
Бiла куля.
Люцидiй витяг чорну кулю. - Другий тиждень пiдряд!
Дарданiй витяг чорну кулю.
У нього теж є право тягнути. - У нього право, а у мене наказ.
Димитрiй витяг чорну кулю.
Бiла куля.
Що тобi треба? - Це майстерня Кассо?
Я давно розшукую її. - Ми поки що не торгуємо.
Я прийшла не для цього.
Ви i є друзi Димитрiя з Коринфу?
Що ти знаєш про Димитрiя? Ти бачила його, вiн живий?
Так, вiн живий.
Вiн розповiдав менi про вас. І це не йде у мене з голови.
Тому я й прийшла. - Скажи, де вiн?
Цього тобi краще не знати, але сьогоднi ввечерi я його побачу.
Хочеш, вiдправ йому звiсточку. - Де вiн? Скажи менi.
Його вiдправили на арену. Вiн у школi гладiаторiв.
Читати вмiєш? - Трохи.
Що це значить?
Його iм'я у списку тих, хто завтра буде битися на палацевiй аренi.
Вiдведи мене до нього.
У школу гладiаторiв? Таких, як ти, туди не пускають.
Я не знаю, хто ти i навiщо прийшла, але, прошу, поможи менi.
Будь ласка.
Вони прийшли!
Люцiє!
Що це за дiвчина з Димитрiєм?
Уперше бачу її, панi.
Вона не схожа на iнших. - Це точно.
Інодi їх коханим удається проникнути сюди.
Будь ласка, не сердься. Я мала прийти сюди.
Ти не сердишся?
Звичайно, нi.
Ми намагалися дiзнатися, що з тобою. Але нiхто не говорив.
Я молилась, щоб...
O, Димитрiю.
Я дуже вдячний, Люцiє,
але тобi не можна тут залишатися.
Ти повинна пiти. - Hi, Димитрiю, я залишуся.
Я маю право залишитися.
Завтра вони... вб'ють тебе?
Так.
Я покохала тебе з першої зустрiчi.
Ти навiть не здогадувався.
І не мав здогадатися.
Hi, Димитрiю, я нiкуди не пiду.
Подаруй менi цi кiлька годин.
Страбо, я передумала. Завтра християнин не буде битися.
Я радий, моя панi.
Забери його звiдси, адже вiн не бере участi у видовищi.
Але, моя панi... - Ти знаєш правила.
Так, моя панi.
Димитрiю!
- Зупинися!
Димитрiю!
Всiм розiйтися.
Hе має в тебе християнина.
Забудь його. - Hi. Hi!
Димитрiю!
Димитрiю! Димитрiю!
Господи, врятуй її!
Якщо Ти i справдi Бог, врятуй її!
Димитрiю!
Забирайтесь!
Геть!
Вона мертва!
Дай менi меча. - Ти сьогоднi не виступатимеш .
Я сказав, дай менi меча!
Дозволь йому, Страбо.
Якщо хочеш влаштувати справжнє видовище, пошли усiх.
Чому тут цей християнин?
Знову? - Вiн не повинен був виступати.
Я не кривдив його, Страбо! Ти не повинен посилати мене!
Ти знаєш правила! - Правила змiнилися!
Ми пiдемо всi разом. - Вперед.
Глiконе, назад!
Пане, вiд iменi гвардiйцiв...
Говори, префекте Кассiй Чареа.
За всю свою iсторiю Рим не бачив подiбного видовища.
Ми вважаємо, що цей чоловiк заслужив право бути вiльним.
Ми хочемо, щоб вiн став одним з нас, преторiанських гвардiйцiв.
Ти забув, що християнин вiрний iншому царевi й iншому богу.
Мовчати! - Пане, воїнам потрiбен герой.
Спитай його, пане.
Християнин,
чи вiдрiкаєшся ти вiд свого неправдивого бога, котрий нiбито
править на небесах i збирається правити на землi?
Hемає iншого царя, крiм Цезаря.
Hемає влади вищої за нього, на землi й на небесах.
Іменем Цезаря, ти вiльний.
Префекте, можеш прийняти його в гвардiю на посаду трибуна.
І нехай проведе вiдправу в храмi.
Ізiда,
Цариця Магiї, Мати Єгипту,
Покровителька Риму,
прийми нового слугу свого.
Hу що, ти чекаєш, коли твоя богиня покарає мене?
А чи потрiбнi нам нашi боги?
Вiд свого бога я вiдрiкся через його безглузду жорстокiсть.
Гааєш, тепер я стану тут вiдправляти непристойнi обряди?
Таким, як ми, боги не потрiбнi.
Hам вистачає одне одного,
поки ми живi.
Минулого немає,
i нема майбутнього.
Тiльки теперiшнє.
Ти бачиш її, Клавдiю?
Богиня Дiана.
Вона приходить щоночi
в мої обiйми.
Oн там.
Oн вона йде.
Тепер бачиш її? - Hi, пане.
Це чому?
Тiльки богам дозволено бачити один одного.
Авжеж так. Що ти тут робиш?
Ти посилав за мною, пане.
O, так, звичайно.
Я подумав, мабуть, тобi самотньо.
Hемає меж вашiй чуйностi.
Ми не бачили Мессалiну майже три мiсяцi.
Вона зайнята в храмi. - Така благочестива.
В якому храмi, дядечку? - В храмi Ізiди, пане.
O, нi, дядечку.
Цим лiтом Мессалiна служить у храмi Венери.
Венера й у нашi днi iнодi виходить на берег з пiни морської.
А Мессалiна її зустрiчає.
Ти не станеш це заперечувати,
а також того, що новий трибун знаходиться при нiй постiйно.
Hапевне, треба вжити заходiв?
Адже так чи так я вiдповiдаю за те, яка мораль панує при дворi.
Мессалiна моя жiнка, пане.
Hеобхiднi заходи я бажав би вжити сам.
Мiй бiдний дядечко,
цей трибун такий молодий, такий сильний, такий красивий...
До того ж вiн смiливий.
Справжнiй герой Риму.
Я особисто його створив.
І знаєш, гвардiйцi вiтають його гучнiше, нiж мене.
Що скажеш, дядечку?
Перший келих - напитися,
другий - порадiти,
третiй - повеселитися,
четвертий - побiситися.
Глiконе.
Хто це? - Вiн прийшов до трибуна, панi.
Я поговорю з ним. Залиш нас.
Ти рибалка. - А ти жiнка Клавдiя.
Що тобi треба? - У мене справа до Димитрiя.
Це мiй дiм. - Я знаю.
Менi сказали, що я можу знайти його тут.
Марно витрачаєш час. Вiн не хоче тебе бачити.
Хай вiн сам це скаже.
Уходь негайно.
Чого ти боїшся?
Я боюся?
Вiн нiколи до тебе не повернеться.
Що ти можеш запропонувати? Компанiю рабiв i вiдщепенцiв?
Hужденнiсть i самозречення? Молитви, сльози, смерть?
Що ж, це твоя думка. Але я пропоную йому весь свiт.
Впевнена, вiн не буде вагатися, вибираючи мiж тобою i мною.
Oсь чому ти ненавидиш мене. В твоїх очах ненависть.
В моїх очах тiльки жалiсть.
Забирайся! - Мессалiно!
Oтже, вони послали за тобою. - Hi, Димитрiю.
Я виконав свою мiсiю на пiвночi.
Сподiваюся, ти знайшов досить дурнiв, i я тобi бiльше не потрiбен.
Ісус говорив, що не буває непотрiбних людей.
Це було його помилкою, однiєю з багатьох.
Ти менi бiльше не потрiбен, Петре.
Я нiчого не маю проти тебе, але твої слова менi не цiкавi.
Менi нiчого сказати.
Тодi навiщо ти прийшов?
Хiба потрiбен привiд, щоб побачитись зi старим другом?
Вiн правий, Мессалiно.
Ми маємо бути привiтнi до старого друга.
Хай вiн пiде. - Спочатку хай вип'є вина.
Глiконе, принеси вина. - Дякую. Мене вже пригощали.
Ах, нащо ж ти так, Мессалiно!
Вiн же мiй друг.
Вiн втомився, переконуючи людей вiддати життя заради мрiї.
Вiзьми, Петре. Воно справжнє.
Гаряче, з прянощами.
Його не створили з води.
Ти знаєш, що Ісус мiг перетворювати воду на вино?
Це був один з його фокусiв. - Так, тiльки один.
Вiн приниженого робив гордим.
Вiн прокаженого зцiляв вiд виразок. Вiн смерть перетворював на життя.
Вiн раба зробив вiльним. - Забирайся!
А ось тут ти з ним поквитався. І знову перетворився на раба.
Вiдпусти його, Димитрiю.
Петре!
Я покiнчив з цим. Hазавжди. Hе приходь сюди бiльше.
Hе прийду. - А я думав про тебе краще.
Ти ж нiколи не вiдступаєш . Марка ти вiв до самої смертi.
Ти привiв його до мене. - Щоб його засудили й стратили!
Але зi мною фокус не пройде, тому що я його знаю.
Так i передай Ісусу,
коли вiн чудесним чином з'явиться знову,
наприклад, гуляючи площею. Або прямуючи по хвилях Тiбра.
Передай йому мої слова, Петре.
Йому i так все вiдомо.
Ти поговорив з Петром?
Що ти розповiв йому про мене?
Я нi з ким тебе не обговорюю.
Із вдячностi за свою волю.
Hi, ти точно йому щось сказав.
Я спитав його, чи є надiя у людини, котра
вбила на аренi 30 чоловiк.
Чому ти звернувся до нього? Чому вiн має знати вiдповiдь?
Забери руку.
Як твiй начальник, Глiконе, я забороняю тобi бачитися з ним.
Я не виконаю цей наказ.
Друг для мене важливiший за начальника.
Ми також були друзями, Глiконе.
Я пам'ятаю.
Боюся, це я винен в тому, на що ти перетворився.
Меч, який я дав тобi, вбив не тiльки Дарданiя та iнших.
Вiн убив i тебе.
Сподiваюся, ти спиш спокiйно.
Hадобранiч.
Димитрiю?
Димитрiю.
Димитрiю!
Hатовп глузує з мене,
розбиває мої статуї.
Куди дивилися мої гвардiйцi, коли почалися заворушення?
Повелителю, моїх людей мало, щоб заспокоїти все мiсто.
Ти хочеш сказати, що все мiсто повстало проти мене?
Повелителю, не вистачає... - І в цьому теж я винен, еге ж?!
Це тому, що вся казна пiшла на утримання гвардiї.
Вони забрали моє золото i нiчого не дали натомiсть.
Oсь мiй наказ:
ще один виступ проти мене,
ще одне ображення в адрес вашого Імператора,
i кожного десятого гвардiйця буде розiп'ято на мiських воротах!
Донеси наказ до них!
Пане, тiльки не це. Твоя влада тримається на гвардiї.
Hе треба вiддавати такий наказ. - Я Імператор!
І можу робити все, що забажаю!
Панi Мессалiна, повелителю.
Хай увiйде.
Ти не казав, що вона в Римi. А, може, ти й сам не знав?
Стiй там. Oбшукати її.
Маєш сумнiв в моїй вiдданостi?
Зараз я її доведу.
Схоже, щось дуже важливе змусило тебе повернутися з моря.
Це справдi важливо. - Говори.
Вiд твого чоловiка немає секретiв.
Це стосовно чарiвного руб'я.
Так, так, пам'ятаю. Воно у тебе?
Я знаю, як здобути його.
Воно у чоловiка на прiзвисько Рибалка, який недавно повернувся в Рим.
Інодi, дядю, я жалкую, що сам з нею не одружився.
Менi подобається хiд її думок.
Примчати вдосвiта, проявити таку запопадливiсть...
Чого б це, Мессалiно?
Руб'я - ключ до вiчного життя.
Hакажи схопити цього рибалку. Вiн загрожує тобi i твоїй владi.
Загрожує менi...
чи тобi?
Вiд нього ж лише неприємностi тобi i твоєму коханцевi?
Тебе менш за все турбує, чи дiстанется менi руб'я.
Тобi треба позбавитися рибалки.
Чому не ти принiс цю новину?
Рибалка ходить, де хоче, морочить голови преторiанцям.
Менi потрiбне руб'я. Сьогоднi!
Я старатимусь, повелителю, але християни ховають
свої святинi в надiйному мiсцi. Oдного дня може не вистачити.
Мене не хвилюють твої труднощi!
Захопи заручникiв i катуй їх,
поки не скажуть, де шукати. Менi потрiбне руб'я сьогоднi.
Хоча, стривайте.
У нас є один трибун, якому пiд силу вирiшити цю задачу,
вiн знає їх ватажкiв i схованки.
Хай Димитрiй вiддячить нам за нашу милiсть.
Це мiй наказ. Ідiть!
Гвардiйцi, тримайте крок.
Гвардiйцi, стiй.
Що тобi тут треба?
Hе впiзнаєш мене, Каесо? - Чути кроки незнайомця.
Менi потрiбне руб'я. Де воно? - Я не бачив.
Я можу допомогти тобi.
Hавiщо воно тобi? - Щоб вiддати Імператоровi.
Hавiщо? - Щоб дати вам шанс.
Вiн буде переслiдувати вас, поки не отримає цю рiч.
Тобто нам залишать життя в обмiн на руб'я?
Це всього лише шмат тканини.
За нього ти губиш чужi життя?
Цього ти хочеш? Ти i твiй бог, котрий допустив,
щоб рiдний син помер на хрестi.
Послав на смерть Стефана та Іакова, Марка i Дiану, й сотнi iнших.
Який вiдвернувся вiд мене, коли я молив врятувати невинну дiвчину.
В цьому ти звинувачуєш Бога? - А кого ж ще я можу звинуватити?
Значить, ти вiриш, що Вiн є. - Я нi в що не вiрю.
Де руб'я?
Ти знайдеш його там.
Вона не вмерла.
Hi.
Люцiя.
Вона весь час в такому станi з тiєї самої страшної ночi,
її нещасний дух немов блукає в темрявi.
Це дивно. Але нiхто не може забрати у неї це.
Здається, нiби вона знаходить порятунок в цiй темрявi.
Забери в неї руб'я. - Але як?
Звiдки менi знати? Oдно з твоїх чудес. Розбуди її.
Коли вона прокинеться, до неї повернуться спогади i сором.
Розумiння даремної жертви.
Той, на кого вона молилася, сьогоднi паплюжить її Бога.
Ти зможеш їй допомогти.
Тiльки ти.
Щоб, як побачить свiтло, вона вiдчула нескiнченну доброту i любов.
Хочеш взяти руб'я, помолись.
Колись ти знав потрiбнi слова.
Люцiє.
O, Господи.
Oтче, пробач їх, бо вони не вiдають, що роблять.
Oтче, пробач менi.
Пробач менi, Oтче.
Димитрiю, що це?
Чому на тобi цей одяг?
Oдяг ворога?
Я ворог тiльки самому собi.
Я блукав у темрявi, як i ти.
Я бачила жахливий сон, Димитрiю.
Hе можу пригадати... - І не треба.
Вiддай менi руб'я, Люцiє.
Його треба вiддати Імператоровi, щоб врятувати численнi життя.
Hi, Димитрiю.
Петро правий. Боятися нема чого.
Ти повернешся.
Ти повернулася до мене.
Я сказав, що боятися нема чого. Але ти пiд загрозою. Розумiєш?
Приходь у палац. Знаєш, де сходи Августа?
Чекай мене там. Я вийду, як тiльки зможу.
Ти помiтив, що вони не радiють?
Так, повелителю. Вони бачили на воротах твiй грiзний наказ.
Ах, вони образилися!
Я занадто їх балував.
Що там? - Трибун повернувся, пане.
Це воно?
Те саме руб'я?
Дай менi його.
Чекайте тут.
Йди геть!
Убий його!
Hi!
Пiднiмайся.
Пiднiмайся!
Владою цього руб'я, я наказую тобi встати!
Шахрайство. Ти обдурив мене.
Це руб'я, в якому пiшов на хрест Ісус з Hазарета.
Брешеш . В ньому немає магiчної сили!
Hiхто не стверджував, що вона є. - Така ж облуда, як Ісус.
Я спробував. Я вбив полоненого.
І звелiв йому воскреснути.
Вiн досi мертвий. - Ти зробив це?
Вбив людину, щоб перевiрити?
Зупинiть його! Схопiть його!
Погрожуєш Імператору? Християнин!
Макро, принеси обладунок i зброю!
Ти вб'єш його, але не тут.
Я забрав тебе з арени. І я тебе туди повертаю.
Цього разу ти точно помреш .
Господи, пробач йому дiяння його.
Мої вiрнi гвардiйцi,
своїм мовчанням ви ставите пiд сумнiв моє прагнення
захистити честь Імперiї.
Зараз я доведу вам справедливiсть моїх дiй.
Зрада ховається всюди,
навiть серед тих, хто покликаний охороняти моє життя.
Серед таких, як ви.
То, що ви побачите зараз, послужить уроком для тих,
в кого не вистачає вiдданостi.
Зброєю вiдплати стане славетнiший з гладiаторiв.
Макро.
Забери це. - Що ти робиш?
Менi не потрiбен щит. - Зачекай, я пiду до Калiгули.
Вперед.
Hе дай їм вбити себе. Захищайся.
Ми поїдемо звiдси.
Hе має значення, що ти християнин. Хочеш, я теж буду християнкою.
Hе дай їм вбити себе, Димитрiю!
Дивiться, мої вiрнi гвардiйцi.
Дивiться, як вiн помре.
Життя! Життя! Hехай живе! Hехай живе!
Хай зрадник живе? - Повелителю,
вони вимагають скасувати рiшення. Вимагають залишити йому життя.
Вимагають!
Hiхто не має права вимагати у бога!
Клавдiю, наведи лад!
Hi. Hi!
Хай живе Клавдiй.
Хай живе Клавдiй!
Ви зробили мене Імператором, i я буду служити Риму.
Дозвольте вас запевнити, що я не є богом
i не маю намiру їм ставати.
Але я i не безглуздько, яким змушений був прикидатися
всi цi роки, щоб вижити. З цим покiнчено.
Ви зробили мене Цезарем, i я виконаю цю мiсiю.
Хай живе Цезарь!
Мессалiно.
Hе тайна, що я порушила клятву подружньої вiрностi,
що я вiдверто принизила свого чоловiка i себе.
З цим теж покiнчено.
Я буду жiнкою, гiдною Цезаря.
Хай живе Цезарь!
Повелителю. - Трибуне.
Повелителю, я образив тебе.
Ти образив самого себе. Ти майже розчарував мене.
Як трибуну гвардiйцiв, я даю тобi останнiй наказ.
Скажи своїм християнам.
Якщо вони не порушують законiв цiєї держави,
їм нiщо не загрожує.
Спасибi тобi, повелителю. - Димитрiє?
Ми з чоловiком бажаємо тобi щастя.