Översättning: Monica Vessberg
En dag tvingades Rom dra bort sina legioner från Englan...
...och därpå följde en mörk och farofylld tid för hela riket-
-för varje riddare härskade i sin borg-
-och alla stred de med eld och svärd mot varandra.
Mot dessa onda makter reste sig en ny kraft-
-som stod för höviskhet, godhet och ridderlighet.
Er frände har redan varit här.
Han är ännu här.
Englands drottning Morgan-
-och hennes riddare Modred.
Här kommer Arthur Pendragon, hertig av Gwent!
- Gud vare med dig, styvsyster. - Gud må skona dig, styvbror.
Merlin den Vise har kallat oss hit. Möts vi som fiender?
Nej, som fränder - för att återupprätta tronen..
- Och vem av oss är kungen? - Uther Pendragons son!
Jag är Uthers enda, äkta arvinge. Han hade ingen äkta son!
- Din fader hade dock en son. - Född i skam!
- Morgan är den äkta arvingen! - Och Mordred vår laglige kung!
Vi mötas här för att den laglige kungen skall bevisa sin rätt.
Vad står det inskrivet på stenen?
"Jag är svärdet Excalibur."
"Den som lossar mig från städet är Englands laglige kung."
Är det rätt svärd? Varför visste blott Merlin var det fanns?
Kung Uther Pendragon yppade det för mig sista natten han levde.
Då tager jag vad som tillhör mig!
Ers majestät?
- Det är inte rätt svärd! - Det är rätt svärd.
Trolldom är vad det är!
Vi måste kalla alla riddarna till rådslag vid domarringen.
De skall se till att du blir hängd, trollgubbe!
Akta, så att du ej går samma väg trots att du är Morgans bror!
Vi mötas vid domarringen!
Kung av England!
Inte än! Du måste bevisa det i handling, inte med ord.
Sätt tillbaka det i städet.
Med flammande lans på en häst av luft
rider jag genom skog och dal
En konung från skuggornas rike har kallat mig till tornej
många mil bortom världens ände
nog är den färden sällsam
Nu är min mage lika tom som ett tomt löfte.
Är Arthur en skuggkonung?
Ånej. Han söker ära liksom vi.
Ack, käre Lancelot, hur långt vill du söka din sagoriddare?
- Arthur? Till världens ände. - Där är vi redan.
Ja, det ser ut som dödens dal.
Nej, jag hör livets sång, ljuv musik för mina hungriga öron!
Fyra män mot en höna. Ridderlighet, vänd bort din blick!.
Kom och sök en farligare fiende!
- Anden är villig, men köttet... - Möt mig vid domarringen då.
- Kommer kung Leogrance också? - Ja, men inte hans dotter.
Guenievre har bott i mitt hjärta ändra sedan vi möttes som barn.
Där kommer hon att finnas tills mitt hjärta upphör att slå.
Och jag ska göra henne till drottning över hela England.
Än är vi inte där! Nu är vi i Mordreds land.!
Vi måste färdas olika vägar, du över åsen och jag genom skogen.
- Så var det inte sagt. - Men nu säger jag det.
Faller en av oss i bakhåll, får den andre möta Mordred vid ringen.
- Rid med honom. - Nej, det är ditt blod de söker.
Rid med Bedivere! Annars rör jag mig inte ur fläcken. !
Är jag fosterfar till en åsna? Ja, rid i väg dåm i Guds namn!
I visdom, kraft var du min far vida mer än den som avlat mig.
Utan dig fördrar jag livet, med dig gläds jag åt det!
- Vilken väg rider Arthur? - Genom skogen.
- Jag skulle ju få guld så att jag teg? - Mot förrädare hjälper inget guld...
Ge honom hans lön!
Här skiljs våra vägar. Sänd bud när Arthur är död.
- Vart var du på väg utan mig? - Till rådet. Där vore du i fara.
Dit du går, går också jag. Behöver jag säga det?
Så sent du kommer, riddare! Jag har väntat sedan gryningen.
- Hur skulle jag kunna veta det? - Genom trollmakt.
Jag önskade en riddare skulle komma och föra mig bort i majnatten.
- Är jag den riddaren? - O ja!
- Och vad är damens namn? - Elaine från Astolat.
Kom närmare, du får rida om du vill.
- Vart för du mig? - Hem till dig om du säger var det är.
- Än vet jag inte vem ni är. - Jag är Lancelot av Sjön, i Frankrike.
- Varför har du kommit till England? - Jag söker hjälten Arthur.
- Och när du funnit honom...? - ...Så rider vi ut i den vida världen.
- Och vad ska du söka efter där? - Efter jättar och enhörningar...
Bortom England ligger isbjörnarnas land, och De lyckliga öarna-
-där alla är evigt unga. Det sjunger i alla fall Gareth harpspelaren.
- Har du någon käresta? - Nej.
Då ska jag bli din käresta, och en dag för du mig till De lyckliga öarna.
- Vad är det? - Ingenting farligt.
Kom fram och säg ditt namn!
- Vad vill du mig? - Varför gömmer du dig som en skojare?
En riktig skojarhop, ser jag! Dra era svärd innan mina vänner kommer!
Fem mot en är själve Arthurs takter!
- Är du Arthurs man? - In i döden!
Vems tur är det att falla härnäst?
Bakom dig!
Tack, min sköna!
Jag är på din sida!
- Strid för dem, du! - Aldrig!
- Jag ger mig! I ärlig strid! - Ärlig? Det var bakhåll!
Nu ska jag föra dig hem till middag.
Där är han som lade sig i!
- Tack för den hjälp jag ej behövde! - Tappra ord, men otacksamma.
- Du förstörde striden för mig. - Söker du en ny?
Ja, kom och betala din skuld! Med bredsvärd om du så önskar.
- Jag är hungrig! - Det här tar inte en minut.
Akta så hon ej får se en riddare dö!
Jag har aldrig mött din like.
I strid har du ingen överman.
Jag är Lancelot av Sjön - säg mig vem du är.
Jag är Arthur Pendragon.
- Varför krossar du ett gott svärd? - Det har slagit dig.
Jag skänker dig mitt. Må det tjäna dig hälften så bra.
My lord, så länge jag lever ska jag minnas denna stund.
Alla ben i min kropp värker, så jag ska nog inte heller glömma det!
- Säg vem du är, bondpojke! - Jag är ingen bondpojke!
Jag är Percival av Astolat, och jag letar efter min syster Elaine.
Förlåt mig, både du och din häst.
Där ligger jungfrun du söker och sover i godan ro.
Elaine!
Percival!
- Vi har letat efter dig överallt! - Jag har varit i en sådan strid!
Vi kämpade mot fem män... Riddaren här och jag.
- Riddaren och du? - Han och den andre mannen.
- Säg mig, vilka är ni? - Jag är Lancelot och han Arthur.
Arthur! Min härskare!
Låt mig få vara din man och följa dig som en vandrande riddare!
- Vad ska du söka efter? - Den heliga kalken Graal, herre.
- Ett högt mål för en som är så ung. - Hjälp mig att visa mig värdig det!
Om vår sak går väl, ska du komma till Camelot.
Om det blir krig, kom då och visa vad du går för på slagfältet.
Tack, herre!
Kom, syster!
Farväl. Jag ska vänta på dig tills du återvänder från De lyckliga öarna.
- Var ligger De lyckliga öarna? - Kanske i våra hjärtan...
Jag vet blott en ö, men den är inte lycklig.
- Det är den ö vi står på nu. - Tillsammans ska vi göra den lycklig.
Vi är inte många folk utan ett enda, förenade genom hav och fiender.
Vi har en stor gemensam sak - England!
- Blott vi kan rädda England ur faran. - Hur då?
- Vi måste få ett slut på alla strider! - Du är varken domare eller ledare!
Nej, men han säger sig vara det!
Ta er i akt! Han tänker störta tronföljaren!
- Jag begär bara min lagliga rätt! - En man som är av oäkta börd!
Lyssna på mig...
Englands rätte härskare är Englands lag...
...lika gammal som dessa stenar som restes efter solens mått...
...och stjärnornas gång. Varje sten stöds av sin granne.
Om varje sten kan stå upprätt, står de alla intill tidens ände.
Likadant är det med England.
Må granne stödja granne, så kommer världen att förbli som den är.
Jag är Marr, pikternas konung. Vem skulle våga kommendera mig?
Inte en, inte hundra, inte hundratusen... utan Englands folk!
I djupet av sitt elände, tyngda av hunger och fruktan ropar de på fred!
Han vill ha oss att tjäna bönderna som är födda till att tjäna oss!
Vågar Arthur tala så till kungar?
Är Marr, med sina pikter som härjar i England, en äkta kung?
Eller Mark och hans korniska pirater? Brian med sina slavskepp?
England har ingen äkta kung förrän rådet utnämnt en.
Jag ska bli kung av England...
...även om det måste ske med strid.
Vi har bågar och spjut, och även om ni plundrat folket på allt de äger-
-saknar de varken vrede eller mod!
Förgör den lömska förrädaren!
- Varthän? Till Camelot eller striden? - Striden! Till jul är du kung!
Vart är ni på väg?
- Hem. - Skonade Mordreds män din by?
Nej, men jag svälter hellre ihjäl där än här.
Jag älskar den här hästen som min egen bror....
Du får gärna äta upp honom, om det kan ge dig hälften av Arthurs mod.
Behåll din häst...
- Jag vill ge dig en julgåva, Gawaine. - Med fickor tomma som din skalle?
Vad är det här då? God jul på dig!
- God jul, sir Gareth! - Ta det lugnt!
- Gawaine är i form idag! - Och Gareth är full av julglädje!
Lyckliga han! Själv håller jag på att rosta igen snabbare än mitt svärd...
- Hur är det ute? - Stelfruset. När anfaller vi?
I vår. Ingen armé i världen kan besegra både Mordred och vintern.
- Det här är som att långsamt dö. - Men vi kämpar redan.
Precis som om vi var på slagfältet.
Det här är den tid när man ger gåvor till dem man sätter högst-
-och jag sätter dig högre än någon annan man.
"Din vän är jag. Kalla mig blott det. Till minne av vårt brödraförbund."
Kristus är född!
- Känner alla till planen? - Ja, alla har fått sina order.
- Mordred ska minnas denna dag! - Må detta svärd ända hans liv!
- Kan de inte uppbåda fler än så? - Lama och lytta...
England är redan vårt!
Död åt Arthur!
Se, Arthur är död!
Segern är min!
Arthur lever! Än kan vi segra!
Tillbaka!
- De drar sig tillbaka! - Förfölj och dräp dem!
Nu har vi dem! Sporra hästarna!
Ned med Arthurs drakbaner!
- Nu har han vunnit sina sporrar! - Ja, hundrafalt, Percival!
De faller som äpplen i stormvind!
Segern är vår! Lever Arthur, Englands konung!
- Väljer ni Arthur till er kung? - Ja!
I sin nåd låter han er alla gå fria från straff-
-på det att ni må hålla fred i England.
Jag har handlat orätt. Må jag få tjäna Arthur som hans riddare.
- Det får du gärna. - Jag kräver att han landsförvisas!
Skulle jag bryta mitt löfte? Jag vill börja regera i fred och ära.
- Det kommer han att omintetgöra! - Att bli skymfad så av en bastard!
Sir Mordred!
Stick svärdet i skidan! Är du riddare eller illgärningsman?
Svalka ditt heta blod och sätt rikets väl och ve i första rummet!
Arthur Pendragon ska krönas till kung i Camelot.
Där ska han också äkta prinsessan Guenievere.
Sedan samlas ni alla för att hylla kung och drottning.
Du har förebrått mig inför alla. Så länge Mordred lever är jag ej din man.
Jag rider genom skog och dal
En konung från skuggornas rike har kallat mig till tornej
många mil bort från världens ände
Sjung ut, Lancelot! Har du tappat både rösten och modet?
Låt honom vara, din tok!
- Vilkas sköldar är de här? - Fråga hellre vilkas de var.
- Har alla tre stupat? - Nej, men rönt skam och nesa.
Vår husbonde tog ifrån dem allt... vapen, hästar och fru!
- Sen linkade de i väg. - Vad är det för en fru du talar om?
Den som riddarna ledsagade. Henne skickade han inte i väg.
Er husbonde är ett kräk!
Riddare, om du tillåter, så ska vi spela tärning om din häst också!
Ni håller en dam fången mot hennes vilja!
- Släpp henne fri! - Då får du döda mig först.
Dödas du i stridens hetta, smälter damen sedan som vax i mina händer!
Det är allt du som ska få smälta på ett annat ställe! Var är hon?
- Hon måste anta mig som försvarare. - Där står hon.
- Min fru, får jag bli din riddare? - Säg mig först vem du är?
Varför vill du strida för mig?
För att du är det skönaste jag skådat.
- Sir, hon är... - Tyst! - Bliv min riddare!
För frun!
Skälla kan han...!
Men nu får vi se hur han biter!
- Skona mig! - Ledsagar du damen vart hon vill?
Och din sköld ska ähnga bredvid de sköldar vilkas riddare du vanärat!
Jag svär!
Bättra dig, det finns något gott hos dig! Och ta väl hand om henne!
- Du är fri, vart beger du dig nu? - Till Arthur och Guineveres bröllp.
- Vill du rida med mig dit? - Jag önskar att jag kunde det.
- Riddaren här ledsagar dig i stället. - Men säg mig, riddare, vem är du?
Förlåt mig, min fru, men det vilar skam över mitt namn.
Jag tror inte du gjort något skamligt eller någonsin kommer att göra det.
- Gud välsigne dig för de orden! - Må Gud välsigna även dig.
- I dag är nog alla riddare här. - Om ändå Lancelot vore här också!
- För att sätta käppar i hjulet igen? - Gärna det, bara jag får se honom.
Så vacker...
- De är ett omaka par. - Om inte, kan vi göra dem omaka.
Länge leve kungaparet!
Stig fram och betyga konungen er vördnad, som seden bjuder!
Seden bjuder att var och en beviljas en någ på denna glädjedag.
- Förutsatt att den ej skadar riket. - Ja, så är det sagt.
Min herre utber sig äran att få vara den förste som hyllar dig.
- Vem är din herre? - Lancelot av Sjön, kung Bans son.
- Englands härförare! - Jag bifaller hans begäran.
Jag är din man, jag svär att tjäna din sak i ord och gärningar!
Lancelot lät mig löpa.
Jag svär att vi aldrig ska skiljas mer.
- Förlåt min ohövlighet i rådet... - Jag var alltför sträng.
Det vill jag ha sagt inför alla. - Hälsa din drottning!
Denne riddare är mitt standar, mitt svärd och min sköld...
Han kom så snabbt till min räddning, men så sent till mitt bröllop...
Du räddade min drottning och därför gör jag dig nu till hennes riddare!
Din riddare ska jag vara i rätt eller orätt, mitt liv tillhör dig.
Var min riddare i rätt eller orätt.
Här står ni nu alla för att dubbas till Riddare av runda bordet.
Må nu var och en svära eden!
Jag ska frukta Gud, ära konungen och försvara riket med ära och kraft.
Med Guds nåd ska jag vara ridder- skapet trogen.
Jag talar för envar...jag svär vid Gud att strida mot alla ogärningsmän...
...att aldrig begå någon orätt eller bruka övervåld...
...att försvara de svaga och kvinnor och visa barmhärtighet mot alla.
Jag ska hålla mitt ord och aldrig sprida lögnaktigt tal.
Jag ska vara trofast i vänskap och kärlek...
- Allt detta svär jag vid mitt svärd. - Svär ni alla samma ed?
Allt detta svär jag vid mitt svärd!
Må Gud bevara Runda bordet!
Så blev det fred i England. Arthurs och Lancelots vänskap var så stark-
-att inga onda makter förmådde skada det Runda bordet.
- Tar du mitt öra för ett äpple? - Harpan förstörde siktet för mig!
Du siktar lika illa som han spelar!
Sluta nu! Äpplen växer ut fortare än öron...
Jag slår vad om min hök att jag träffar äpplet före dig!
Stå inte och dröm! Du är vid hovet nu och inte hemma på ängen.
Det här är min syster, Elaine.
Jag hälsar dig välkommen.
- Låt henne få bli din hovdam! - Skulle du vilja det?
Du är skyldig mig en hök!
Lancelot av Sjön, min syster.
- Har du funnit De lyckliga öarna än? - De lyckliga öarna?
- Har du glömt både dem och mig? - Glömt dig?
Förlåt mig! Men du har blivit så vuxen!
- Tycker du det också? - Alla tycker det utom du.
- Önskar du dig fortfarande saker? - Nej, det är det enda jag önskat.
- Hur mår din häst? - Bra. Han kommer säkert ihåg dig!
- När får jag träffa honom? - Riddare har inte tid med sånt!
- Men han fanns med i min önskan... - Du ska få träffa honom i morgon.
- Var har du träffat den tösen? - I en skog, en midsommarafton.
Hon hade önskat att en riddare skulle komma och föra bort henne.
- Och kom det någon riddare? - Inte medan jag var där.
Turturduvor...?
- Vad är det för fint? - Ett gammalt mynt.
Nu är det ditt.
Vi måste gillra en fälla för våra små turturduvor...
Min fru bär ett nytt halsband i kväll. Låt mig få beundra det.
Ett gammalt mynt...så charmant. Bara den som är mycket förälskad...
-...ger väl en så ovanlig gåva. - Jag har inte lagt märke till det.
Skänker du en sådan gåva och märker inte när den bärs till din ära?
Jag har fått den av Lancelot.
Av Lancelot? - Tänk om jag kunde få dig att de mig en sådan gåva!
Vad ska jag göra för att förtjäna det? Om vi dansar...
-...är det en bra början? - Jag står redan i skuld.
Får jag lov?
Var inte ledsen, sedan ska Lancelot dansa med dig hela kvällen!
Får jag höra hemligheten nu... är det något roligt?
Nej, och det är ingen hemlighet längre...det är en ömtålig sak.
Ett hov är en förnäm plats, särskilt om ni är dess drottning-
-men väggarna här har både öron, ögon och läppar!
Ingen går säker för dem, inte ens kungen eller du.
- Du menar att jag har fiender? - Vid ett hov har alla fiender.
Trodde man på lögner om dig, skulle Runda bordet och riket gå under.
- Vad skulle det vara för lögner? - Lögner som rör även Lancelot.
- Lancelot är min gemåls vän. - Och Mordred är din gemåls fiende.
- Arthur måste få veta det här. - Nej.
Tror han dig, förvisar han Mordred som då kommer utanför min kontroll.
Tror han dig inte, har du allvarligt skadat hans förtroende för dig.
- Och Lancelot? - Det är honom jag är bekymrad för.
Han är den fackla som Mordred vill antända England med.
Lancelot är för sårbar. För att undgå faran borde han gifta sig.
Gifta sig?
Jag är glad att det är jag och inte Morgan som ser dig nu...
- Misstänker du mig också? - Nej.
Men jag kan också göra oskyldig till skyldig, om det gagnar saken.
Lancelot ska gifta sig, det offret bör han göra för tronen..
- Varför så tyst, mitt barn? - Det är något jag inte vågar fråga...
Varför inte det? Gäller det Lancelot?
- Hur visste min fru det? - Jag gissade det...nå?
- Har han någon som han älskar? - Han har aldrig sagt något om det.
- Så det är ingen? - Nej, ingen.
- Pratar han någonsin om mig? - Javisst!
Skulle han gifta sig med någon som älskar honom så som jag?
Även om han inte älskade henne särskilt mycket, eller bara litet?
Men ska en kvinna gifta sig med en man som inte älskar henne?
- Det skulle krossa ditt hjärta. - Nej, det räcker att han finns.
- Så du vill äkta honom ändå? - Ja, det vill jag!
- Elaine talade om dig nyss. - Vilken ära för mig.
- Jag känner henne väl nu. - Jag hoppas hon behagar dig.
- Behagar hon dig? - Javisst!
- Hur mycket behagar hon dig? - Näst dig, tjänar jag henne helst.
Sänk dig, Sheba!
Slå, Sheba!
Det är något jag måste säga dig. Jag vet att du älskar mig.
Förut kunde intet ont komma av det. men det är ingen hemlighet längre...
Våra fiender skulle bruingas att tiga ifall du äktade Elaine...
Det är min önskan att du gör det.
Arthur och jag stred sida vid sida och du var alltid i hans hjärta...
Därför får du inte finnas i mitt hjärta. Jag ska göra det du ber mig.
Tack.
Kom, Sheba!
Hon slår duktigt!
- Herre, låt mig får resa norrut. - Varför i all världen vill du det?
- Pikterna gör uppror. - Det gör de ju alltid.
Du känner mig väl, du vet att jag och mitt svärd längtar efter strid.
Jag förstår, res om du vill.
Jag har en fråga till Elaine.
Vill du följa med mig som min hustru?
O, ja!
- Å, min fru! - Gud välsigne er båda!
Med min hustrus tillåtelse förblir jag din riddare-
-och ska alltid bära dina färger.
Gud vare med dig.
- Vad vi kommer att sakna honom! - Jag saknar honom redan.
Höj baneret!
Framåt marsch!
- Vem sörjer deras avfärd mest? - Den som har det ömmaste hjärtat.
Bra. I så fall sörjer ingen av oss.
Syns de inte till? Ingen budbärare? Jag känner att min man är nära.
- Jag önskar jag kände detsamma. - Tappa inte modet, Gawaine.
De har varit borta i tre månader, men det känns som tre århundraden.
Snart är de välbehållna hemma, jag känner det så starkt.
Harpspelaren tog han med, men inte mig!
Tycker du Gareth skulle ha vakat över mig?
Nej, han har inte större ansvars- känsla än hans löjliga harpa.
- Inga pikter i sikte! - De gömmer sig i grytet
- De försvinner i dimman... -...och slår till utan varning!
Tystnad!
Enflammez vos flèches !
Sköldar!
- Ge inte tappt, gamle skojare! - Jag har nog skojat färdigt.
- Var jag en dålig riddare? - Nej, jag vet ingen bättre
Jag har väntat så länge, och så är jag inte klar när han kommer!
- Var försiktig, ni är inte kry! - Jo, nu är jag kry när han är här!
- Elaine! - Lancelot!
Som elfenben så vit hon är
Den jungfru skön
som jag har kär
Har tonerna hans rostat?
I döden jag för henne går
mitt hjärta brister snart itu
- Det är vackert men så sorgligt. - Spela något gladare!
Får jag lov?
Percival är här!
- Ingen är mer välkommen än du! - Och ingen så frusen och trött!
Sät dig här vid elden!
- Vad nytt från hovet? - Det vet du mer om än jag.
- Ånej! När lämnade du Camelot? - Det var många veckor sedan.
- Är allt väl med dig? - Jag är ute och söker...
- Vad söker du? - Den heliga kalken Graal.
Vid pingst när riddarna samlats hördes plötsligt åskan...
...starkare och starkare, vi trodde väggarna skulle brista...
Så dog ljudet bort och salen fylldes av ett ljus-
-som var så bländande att ingen av riddarna vågade tala.
Vi hörde toner som från tusen glädjesånger och en röst talade.
Men det är en sak som jag inte kan förstå...
Alla hörde sången och såg ljuset men bara jag hörde rösten.
Den sade: "Percival, min riddare, ditt liv tillhör Gud"-
-"gå ut i världen och sök den heliga kalken Graal"-
-"som vår Frälsare drack ur vid den heliga nattvarden"-
-"och som, när han dog för oss på korset, innehöll hans blod."
"Sök kalken utan att förtröttas."
"Ty en dag återvänder den till jorden för att stanna där"-
-"på det att människorna ska leva i fred."
"Välsignad vare Gud som är allestädes närvarande i evighet."
Kungen lät mig fara, men han var sorgsen i sinnet.
"Först Lancelot och nu du", sa han. Han är så ensam.
Att du har kommit är en stor lycka för oss båda.
Min fru, jag lämnar Percival i din vård.
- All min lycka finns nu här hos mig. - Och min lycka är pånyttfödd.
- Vad är det? - Ingenting, min riddare.
- Är ensamhet ingenting? - Jag är inte ensam.
Inte? Men jag är det, och jag tror du är det också.
Stora uppgifter ställer stora krav på din själv, och gör dig trött.
Ofta går du vägar där ingen kan följa eller trösta dig...
- Allra minst jag. - Jo, du mest av alla!
Du står över alla män, du skänker rättvisa och nåd.
Kunde jag blott tjäna dig med mer kärlek och förståelse!
En kung som du borde ha en större drottning än jag kan vara.
Jag älskar honom också.
Så lycklig min syster är! Den som tror på dig gör du lycklig.
- Ånej. - Vet inte jag det bäst av alla?
Men varför är jag och inte du utvald att söka den heliga Graal?
All värdslig kamp jag sökt har jag vunnit med rätt eller orätt.
Men i heliga ting misslyckas jag, för det bor en synd i mitt hjärta.
Om något tynger ditt hjärta, låt mig böra halva bördan!
Ingen synd bor i ditt hjärta, för hur skulle då mitt se ut?
I dig finns ingen synd, Percival, du kommer att finna vad du söker.
Det var Gud som talade till dig.
Lancelot, sätt dig här hos mig.
Jag vill berätta om en dröm jag drömt...om vår son.
- Så du vet att det blir en son? - Han hade en vit rustning...
Hans sköld och spjut var vita, och hans häst var också vit.
Han hade dina ögon, ditt leende och din hållning.
Ändå var han inte lik någon annan. Han var omvärvd av ljus.
- Jag avundas dig den drömmen. - Den kommer att bli verklighet.
Mina drömmar har alltid förverk- ligats...men inte dina.
- Varför säger du så? - Du fann aldrig De lyckliga öarna.
- Det var ju bara ett skämt... - Nej, det var det inte.
Det här är mina lyckliga öar. Mer av livet önskar jag inte.
- Blir du lycklig av så litet? - Så litet?
Finge jag leva om mitt liv, ville jag inte ha det annorlunda.
Förstår du, Lancelot, jag vill inte ha det annorlunda...
- Lova att alltid minnas det! - Jag lovar.
- Var är Mordred? - Hos kung Marr.
- Varför har vi kallats hit? - Det har du nog gissat.
Vi gör inget mot Arthur innan landet har delats.
Det sker snabbt, ifall Lancelot och Arthur blir ovänner.
Jag menar allvar. Det finns en svag länk i Arthurs kedja.
Lancelot älskar drottningen. Om bara Marr vill be om fred...
-...så sköter jag resten. - Skulle jag be om fred?
Blir det fred, kommer Lancelot att återvända till hovet.
Och där kommer han och drottningen att avslöja sig!
- Skulle jag krypa till korset! - Vänta litet!
Jag anar Mordreds list...
Läs!
"Din trogne tjänare hälsar dig. Vid gränsen råder nu lugn..."
"Pikterna har bett om fred. Jag sänder min son till dig."
"Hans mor dog när hon gav honom livet."
"Ett hjärta trofastare och mer förlåtande än hennes fanns ej."
"Sänd min son till min far att han må glädjas åt sitt barnbarn."
"Må drottningen veta att jag nu som förr är hennes trogne tjänare."
"Riddar Lancelot."
Jag ska sända ett brev med dig norrut till Lancelot.
Lancelot har varit borta alltför länge...
- Han kan inte komma än. - Inte? Kriget är ju slut.
Marr gör uppror så fort man vänder ryggen till.
Lancelot kommer bara om du befaller det, så befall honom inte!
Jag ska tala med Merlin sedan, när hans tunga är mindre vass.
Tunga? Hade jag bara den korpens strupe mellan mina fingrar...
Merlina är gammal. Vi kan lätt få hans död att verka naturlig...
Låt ske.
Merlin, jag lät kalla dig till mig för flera timmar sedan!
Om du har goda skäl, ska jag låta Lancelot stanna i norr.
Men om det bara är en tyranns nycker, kallar jag hem honom.
Vad säger du om det, Merlin?
Lancelot av Sjön som tjänat kungen troget vid norra gränsen-
-har nu kommit tillbaka till hovet på kungens befallning.
I kungens namn följer nu tolv dagar-
-med torneringar, danslekar och alla slags förlustelser!
- Varför måste jag ut i spelen? - För att bli damernas gunstling!
Han vill bara pina deras öron med sina långrandiga ballader!
- Är det en gåva från en dam? - Kanske det.
- Till minne av fru Elaine? - Henne minns jag ändå.
Lancelot där en dams färger!
- Bär han inte sorg än? - Jag önskar han inte gör det!
Den svåraste konsten i världen är att dansa bland ägg.
Coll kan dansa bland ett dussing ägg utan att spräcka något!
Om ni tvivlar så kan ni hålla vad om hur många han spräcker!
- Två! - Fyra!
- Sju! - Inget!
- Omöjligt! Vad slår du vad om? - En kyss.
- Drottningens nya rival? - Jag vet inte.
Överenskommet.
Det går ju bra.
- Du vann! - Lös in din pant!
Nu avundas vi alla Vivien en smula, eller hur, drottning?.
Lämna mig nu. Jag klarar mig själv.
- Drottningen är hos Lancelot! - För männen till Östra tornet!
Gå nu!
Den här gången ska kungen få klara bevis!
Du får inte synas. Arthur får inte misstänka att vi har en del i det här!
Vem är det?
Stäng dörren!
- Vad för dig hit? - Varför ville du såra mig?
- Kommer du hit för att fråga det? - Var annars är vi ensamma?
Det är högförräderi, du kan inte söka mig utanför min tjänst!
Ingår det i din tjänst att skymfa mig inför alla?
Det är bara inbillning, låt oss tala om det i morgon i lugn och ro.
Du såg mig inte i kväll...har din kärlek vänts till förakt?
Varför? Jag vill veta varför?
Du tar miste i en sak. Jag älskar dig inte.
Att älska tillhör inte min natur.
Det enda jag kan är att slåss och äta och slåss igen!
- Har du aldrig älskat mig? - Dårskap varar ej för evigt!
- Vad säger du? - Mordred bevakar ju våra steg!
Han hoppas att det är dig och inte Vivien jag älskar!
Hon och jag är av samma ull, och vi begår inte högförräderi!
Säg inget mer!
Nu har jag förödmjukat mig nog.
- Vem är det? - Döden. De väntar i trappan.
Så min tro var för svag...
Nu är du i fällan, Lancelot!
Mordreds män! Det är precis det här de väntat på.
Förrädare. du och din hora ska få huvudena spetsade på pålar!
Vi slår in dörren!
Vad är det?
Simon har svärdet för att laga det...
- Vi är förlorade! - Ja, och England med oss!
Dra dig tillbaka så svär jag att stå till svars inför kungen!
Du och drottningen ska stå till svars där i Mordreds närvaro!
Jag överlämnar mig själv ifall du skonar Lancelot!
Nej! Vänta, nu öppnar jag!
Arthur ska få veta allt som förevarit, men inte av dig.
Vi har nu vittnat om att drottningen i hemlighet om natten-
-utan sin gemåls vetskap och utan eskort besökte Lancelot.
Ni ska nu alla rösta för eller emot de anklagade.
Ni minns vad straffet är ifall de förklaras skyldiga.
Mannens huvud avhugges och kroppen stympas-
-och hänges upp längs landsvägen andra till varnagel.
Kvinnan ska föras till torget-
-och brännas levande i allas åsyn.
Avge era röster!
- Sir Tor? - Skyldiga.
- Sir Lionel? - Oskyldiga.
- Sir Hector? - Skyldiga.
Jag hörde en gemen lögn och skyndade hit... Var är Lancelot?
- Vet ej, snart är rättegången slut... - Rättegången?
Rösterna har nu räknats och Lancelot och drottningen-
-har befunnits skyldiga till högförräderi.
Ge mig män för att gripa Lancelot!
- Jag överlämnar mig åt dig. - Det är för sent att be om nåd.
Domen för högförräderi har just avkunnats mot dig och drottningen.
Var är drottningen?
I säkerhet tills den oförrätt som begåtts mot henne rättats till.
Jag vill tala om den vänskap som är upphovet till allting.
En gång sökte jag och fann en vän. Vi kämpade sida vid sida.
Vi var inte alltid överens, men trognare vänner fanns inte.
En dag mötte jag en kvinna som jag skänkte min kärlek.
Hennes namn är Guinevere. Hon är er drottning.
Min vän var er kung, och han gjorde mig till hennes riddare.
Därför förblev jag hennes tjänare, och min gemåls!
Två kan älska varandra utan att därför göra något orätt.
En sådan kärlek renar hjärtat genom försakelse och lidande.
Jag utmanar var och en som påstår att drottningen ej är trogen!
Han kan inte utmana någon längre, blott dömas!
Enligt lagen är domen för dig och Guinevere döden.
Som rikets härskare beslutar jag dock att ni inte ska dö.
Jag kungör att Guinevere som var min drottning-
-ska överlämnas till klostret i Amesbury för resten av sitt liv.
Du har tjänat riket väl. Bödelns yxa vore att illa löna dig...
Därför ska du förvisas från England för att aldrig återvända.
- Straffet är döden! - Nej, landsförvisning!
Tack för din nåd mot drottningen.
För mig vore döden mildare än landsförvisning.
Du lärde oss att Englands kun ej får sätta sig över lagen!
Man och kvinna, hög och låg är alla lika inför lagen!
Du vänder lagen till egen fördel och bryter eden du svurit.
Mordred! Riddare!
Jag har sagt mitt sista ord i denna sak.
- Sista ordet har inte sagts. - Bestrider du kungens makt?
Kung så länge vi vill! Anstår det en kung att svika rättvisan?
Stolta och starka män följer blott den som är starkare!
Är han en narr, blind för allt utom sin egen sorg?
Utan Lancelot är Arthur lik en man som förlorat sitt svärd!
Vilken pikenerare som helst slår ned honom!
Mordred lyckades i sitt uppsåt. Vänskapsbandet bröts...
Sedan drottningen vanärats och Lancelot landsförvisats-
-kom onda dagar över England.
Medan rådslag pågår, må ingen riddare dra sitt svärd!
Drar någon sitt svärd, kallar en trumpet till fruktansvärd strid!
Arthur, varför har du begärt vapenstillestånd?
Det blodbad jag vill undvika är olikt vårt förra krig.
Då ledde du utlänningar emot mig, Englands fiender...
Men nu är du engelsmännens fiende!
Det slag som dödar mitt folk dödar också mig...
Domen är din!
Ingen går segrande ur det blodbad som ska följa.
Oss väntar blott undergång, det här är slutet för vår värld.
- Låt kriget upphöra! - På mina villkor!
- Vilka är de? - Dra bort dina trupper...
...och låt den här provinsen komma under min överhöghet.
Och Runda bordets ridderskap ska upplösas för evig tid.
Det är skamliga villkor!
Och lovar du att avstå från ytterligare krig?
Om jag inte blir utmanad.
Jag antar villkoren - låt det ske skriftligt!
Gud förlåte mig, jag kommer för sent!
- Var är jag? - Vid Svärdets kapell.
Excalibur...mitt svärd återvänder dit varifrån det kom...
Men inte i glans och ära, utan fläckat av min egen hand...
Lancelot, du hade rätt...
Jag skulle ha krossat Mordred...
Gör det nu, innan han växer sig stark igen.
- Ja. - Mitt svärd...
Färgat av mitt folks blod...
- Kasta det i havet. Svär! - Jag svär!
Bege dig till Guinevere. Säg henne...
...att jag älskar och förlåter henne...
"Din vän är jag. Kalla mig blott det."
"Till minne av vårt brödraförbund."
Vänta på mig i Runda bordets sal. - Jag måste gå ensam.
Jag för ett sorgligt budskap med mig. Kungen är död.
Hans budskap var kort - två ord...
Vilka ord?
Förlåtelse och kärlek.
Tack...
Till döden!
Jag krossade detta ridderskap.
Jag vill bedja men jag kan icke.
- Lancelot, hör du musiken? - Jag hör ingenting.
- Ljuset! Det bländar mig! - Men här är ju precis som förut?
Kalken!
Percival, min trogne riddare...
Denna syn är blott för de renhjärtade-
-hos vilka tron på det eviga ständigt förnyas.
Av ridderskap och ära är intet förlorat.
Galahad, Lancelots son, är den värdigaste av alla riddare.
Så trösta då Lancelot, hans skuld är förlåten.
Ära vare Gud som råder över alla i evighet...