Viděl jsi to, co já? Otevři. Dnes bude velký den.
No tak, otevři dveře.
ŠERIF
- Spěcháš někam? - To si piš.
Seš hlupák. Jedeme.
Tak, dámy a pánové, začneme.
Prosím nevěstu a ženicha, aby předstoupili.
Wille Kane a Amy Fowlerová, stojíte přede mnou
jako před smírčím soudcem, abyste uzavřeli svátost manželskou.
- Páni, to je vedro. - Vedro? Tomuhle říkáte vedro?
To snad ne!
- Co je? - Byl to Ben Miller.
- Ten je někde v Texasu. - Já vím.
A taky Pierce a Colby. To přece není možné.
Proboha!
- Polední vlak jede na čas? - Ano, pane.
Aspoň si to myslím, pane. Nevím, proč by neměl jet na čas, pane Pierci.
Jak se máte, pane Millere? Pane Pierci? Pane Colby?
Wille Kane, bereš si Amy za ženu,
abys s ní žil, dokud vás smrt nerozdělí?
Ano.
Amy, bereš si Willa za muže,
abys s ním žila, dokud vás smrt nerozdělí?
Ano.
Prsten, prosím.
Z moci úřadu, kterým mě pověřil zákon,
vás tedy prohlašuji za manžele.
Nemohu mluvit za ostatní muže, ale já využiji starobylou výsadu.
Na to, že je neděle, má naspěch.
Wille!
Příliš moc lidí!
Amy, lidé by měli být sami, když se vzali.
Já vím.
Budu se snažit ze všech sil, Amy.
Já taky.
Líbánky oficiálně skončily. Pojďte.
- Nelekejte se. - Nemluv tak s mužem na líbánkách.
Ještě jedna procedura a Will bude volný. Víceméně.
Šerife, odevzdej odznak.
Nerad to dělám, když tu není nový šerif.
Wille, Fuller, Howe a já tvoříme celou Radu pověřenců.
Jsme i tví dobří přátelé.
Díky tvé dobré práci se mnou soudce jistě souhlasí,
že město bude do zítřka v bezpečí.
Dobře. Ale neberte si kvakerku. Donutí vás vést obchod.
- Neumím si tě představit. - Já ano.
Já taky. A to je dobře.
Děkuji vám.
Takhle jsi nemluvil, když jsi nosil hvězdu.
Dobře. Ale nejdřív musím dostat zaplaceno.
Sundej mě dolů!
- Až mě políbíš. - Sundej mě dolů, blázínku.
Výborná zdržovací taktika. Ty bys měl být právník!
Mě čeká něco většího.
Šerife, máte tu telegram.
To je hrozné. Je to šok.
Frank Miller dostal milost.
- Co je, Wille? - Tomu nevěřím.
A už před týdnem. Hezké, že ti to dali vědět.
Ještě něco. Miller je na nádraží s Piercem a Colbym.
- Ptali se na polední vlak. - Polední vlak?
Wille, musíš odjet z města. Hned teď.
- Dejte se na cestu. - Co se děje?
Jeďte až do Clarksburgu.
- Co je, pane Howe? - Žádné strachy. Bude to v pořádku.
- Všechno zvládneme. - Měl bych zůstat.
Zbláznil ses? Pomysli na Amy.
- Sbohem. - Nic se nebojte. Bude to v pořádku.
- Výborně, hochu. - Honem.
To je divné.
Co?
Teď už to neuvidíš. Kane s novomanželkou rychle ujížděli pryč.
- Proč je to divné? - Myslím děsně rychle.
Že by se Kane polekal těch tří pistolníků?
Tys ho nezahlídla. Nikdy jsem ho neviděl tak štvát koně.
- Same! - Pojďte dál, Helen.
Ben Miller je ve městě. Má s sebou dva staré parťáky.
Asi se půjdu porozhlédnout.
- Proč zastavuješ? - Musím se vrátit.
- Proč? - To je hloupost. Nemám pistoli.
Tak jeď dál. Spěchej.
Ne, na to jsem právě myslel.
Přinutili mě utéct. Nikdy jsem neutíkal.
- Já to nechápu. - Nemám čas ti to vysvětlit.
- Tak se nevracej. - Já musím. O to právě jde.
- Kane se vrátil. - To snad ne.
Právě jsem ho viděl.
- Kolik máme rakví? - Dvě.
Budeme potřebovat ještě nejmíň dvě. Dej se do práce.
Prosím tě, Wille, řekni mi, co to všechno znamená.
Před pěti lety jsem chytil jednoho vraha. Měl viset.
Ale změnili mu to na doživotí. Teď ho nevím proč pustili.
- Vrací se nazpět. - Pořád tomu nerozumím.
Vždycky to byl divoký blázen. Možná tu nadělá problémy.
To už se tě přece netýká.
Já jsem ho dostal.
Bylo to tvé povolání. A to skončilo. Mají nového šerifa.
Ten přijede až zítra. Asi tu budu muset zůstat.
- Pořád jsem to já, s tím nebo bez toho. - To ne.
Budou mě hledat. Tři z jeho bandy už ho čekají.
- Proto musíme odjet. - Pojedou za námi. Všichni čtyři.
- Na prérii bychom byli sami. - Máme hodinu.
Co je hodina? Co je 160 kilometrů? Nemohli bychom vést obchod.
Šli by po nás a zase bychom museli utíkat.
Nemuseli, kdyby nevěděli, kde nás hledat.
- Wille, prosím tě, pojeď pryč. - To nemůžu.
Nedělej ze sebe hrdinu. Kvůli mně nemusíš.
Nedělám hrdinu. Jestli si to myslíš, tak jsi blázen.
Je to moje město. Mám tu přátele.
Jmenuji pár zástupců a třeba k ničemu nedojde.
- Ty víš, že dojde. - Pak je lepší vyřídit to tady.
- Promiň. Vím, jak se na to díváš. - Opravdu?
Ovšem. Vím, že je to proti tvé víře.
- Jistěže vím, jak se cítíš. - Ale stejně to uděláš.
Wille, vzali jsme se před pár minutami.
Máme život před sebou. To pro tebe nic neznamená?
Zbývá mi hodina a musím zařídit spoustu věcí.
- Zůstaň v hotelu, než bude po všem. - Ne, to už tu nebudu.
Chceš, abych hodinu čekala, jestli budu manželka nebo vdova. To je moc dlouho.
To neudělám. Když nepojedeš se mnou, budu sedět v tom vlaku, až odjede.
Musím tu zůstat.
- Jsem rád, že jsi tady, Percy. - Ano?
Zapomněl jsi, že to já jsem odsoudil Franka Millera?
Neměl ses vracet. Byla to pitomost.
- Musel jsem. Myslel jsem, že musím. - To jsi myslel špatně.
Svolám místní muže. Deset pistolí stačí.
- Intuice mi říká něco jiného. - Proč?
Není čas na občanskou výchovu, chlapče.
V pátém století před Kristem Atéňané
vyhnali krutého tyrana, který jim vládl.
Když se však vrátil s armádou žoldáků,
tak mu ti samí občané nejen otevřeli brány,
ale přihlíželi, jak popravoval členy zákonné vlády.
Něco podobného se stalo před osmi lety ve městě Indian Falls.
Unikl jsem smrti jen díky přímluvě
jisté dámy poněkud pochybné pověsti
a za cenu pěkného prstenu, který patříval mé matce.
- Bohužel další prsteny nemám. - Jsi soudce.
Dělal jsem mockrát soudce v řadě měst.
- Doufám, že budu soudcem i nadále. - Já ti nemůžu radit.
Nebuď hloupý. To už nevíš, kdo to je?
Nevíš, co udělal? Že je to blázen? Nepamatuješ, jak tady seděl a prohlásil:
„Nikdy mě nepověsíte. Vrátím se a zabiju tě, Wille Kane. Přísahám.“
Tady máte, madam. To vás dopraví do Saint Louis.
Děkuji.
Nechcete raději počkat v hotelu?
- Ano. - Je mi to líto, paní Kaneová.
Ale nebojte se. Šerif se o sebe postará.
Děkuji mnohokrát.
- To tady před pěti lety nebylo. - No a?
Nic. Prozatím.
Harvey, nemyslíš, že už tě Kane hledá?
Jo.
Ty jsi na něj naštvaný?
- Ty bys na mém místě nebyla? - Asi ano. Na tvém místě.
Hned se vrátím.
- Sbohem, Wille. - Sbohem.
- Asi tě nechávám ve štychu, co? - Ne.
Tohle je vesnice uprostřed pustiny.
Nic důležitého se tu neděje. Odjeď.
- Na to už není čas. - To je škoda! Hodně štěstí.
SMÍRČÍ SOUDCE PŘEDSEDAJÍCÍ SOUDCE METTRICK
Johnny.
- Proč nejsi v kostele? - A co vy?
- Uděláš pro mě něco? - Jasně.
Pošli sem Joea Hendersona, Marta Howea a Sama Fullera.
Dobře.
- Pak najdi Harveyho Pella. - Tady jsem.
- Kde jsi byl? - Měl jsem napilno.
- Víš, co se děje? - Jistě.
Máme plno práce.
Moment. Tohle už není tvoje práce.
- To mi říká každý. - Ode mě to něco znamená, tak poslouchej.
- Poslouchám. - Já to vidím takhle.
Kdybys odjel, do příjezdu nového šerifa bych velel já.
Ano.
Když na tu práci stačím, jakmile jsou trable,
proč mi ji nesvěří napořád?
- To nevím. - Vážně?
- Ne. - Myslel jsem, že tu máš velké slovo.
Třeba se mě nezeptali. Třeba jsi moc mladý.
- Ty taky myslíš, že jsem moc mladý? - Někdy se tak chováš. Pojď.
Nic na tom není. Řekni šéfům, že novým šerifem jsem tu já.
A zítra řeknou tomu chlapovi, že místo je obsazené.
- Ty to myslíš vážně, co? - Jasně.
- To nemůžu udělat. - Proč ne?
- To nemá cenu vysvětlovat. - Takže to neuděláš.
- Dělej, jak chceš. - Možná, že jsi je štval proti mně.
Byl jsi namíchnutý kvůli mně a Helen Ramirezové, viď?
Ty a Helen Ramirezová?
Představ si, že jsem to nevěděl, a je mi to úplně jedno.
Skončili jste už před rokem.
Oženil ses, ale vadí ti, že tvé místo obsadil někdo jiný.
- Zvláště já. - Ty jsi…
Nemáme čas, Harve.
Tak dobře. Chceš, abych stál při tobě, tak se za mě přimluv.
Jasně, že chci, abys stál při mně. Ale nekupuju si tě. Je to na tobě.
Myslel jsem, že už jsi dospělej.
Já jsem zas myslel, že tě v Abilene převychovali.
Asi jsme se oba spletli.
Co je na tom k smíchu?
- Tys tohle zkoušel na Kanea? - A proč ne?
- Kdy dostaneš rozum? - Už toho mám dost.
- Tak se chovej normálně. - Nech toho!
- Tak dobře. - Proč by to neměl vzít?
- Až dorazí Miller, budu mu dobrý. - Možná.
Měl ze mě hned udělat šerifa. Je na nás oba naštvaný.
- Vážně? - Jasně.
- Tys mu to řekl? - Jasně.
Jsi hlupák.
Proč? Tys nechtěla, aby se to dozvěděl?
Kdo koho vlastně pustil k vodě? Ty nebo on?
Vypadni, Harveyi.
- Já to klidně udělám. - Tak běž.
- To myslíš vážně? - Zkus to.
Třeba budeš někoho potřebovat, až řekneš Franku Millerovi o Kaneovi.
- Já se o sebe postarám. - Jasně.
Jenomže už třeba nebudeš tak hezká, až to s tebou vyřídí.
- Už se nevrátím. - Dobře.
Dále.
Viděl jsem Harveyho. Vše v pořádku?
Asi si musím promluvit s panem Weaverem.
- Vy odjíždíte? - Ano.
Mám to vzkázat Kaneovi?
- Ne. - Tak dobře.
Můžu tady počkat na polední vlak?
- Můžu do oběda počkat tady v hale? - Samozřejmě, madam.
Děkuji vám.
- Vy jste paní Kaneová, že? - Ano.
- Vy odjíždíte poledním vlakem? - Ano.
Ale váš manžel ne?
- Ne. Proč? - Jen tak, ale je to zajímavé.
Já bych z tohohle města neodjel ani za nic.
Bude to prima podívaná.
- Právě jsem slyšel… - Ahoj, Herbe.
- Počítej se mnou. To přece víš. - Myslel jsem si to.
Díky tobě jsou tu ženy a děti v bezpečí. Nikdo to nesmí změnit.
- Doufal jsem, že si to lidé myslí. - Jak jinak?
- Kolik už máš chlapů? - Zatím žádného.
Tak se do toho radši dej. Jsem tu za deset minut v plný zbroji.
VRÁTÍM SE ZA 5 MINUT
Kde je?
Jde zadním vchodem. Je velmi opatrný.
Pojďte dál, pane Weavere.
- Madam. - Zdravím.
- Posaďte se. - Děkuji.
- Něco se stalo? - Ne.
- Proč jste mě volala? - Odjíždím a prodávám podnik.
- Chcete ho koupit? - Kolik za něj chcete?
Dva tisíce. Je to rozumná cena.
To ano, ale já tolik nedám dohromady.
- Kolik můžete zaplatit? - Tak 1000 dolarů.
Dobrá. Zbytek zaplatíte do půl roku Samovi a on mi to pošle. Platí?
- Ano, madam. - Dobře, pane Weavere. Děkuji vám.
Paní Ramirezová, chci vám za všecko poděkovat.
Když jste navrhla, abych vložil peníze do toho podniku
a stal se tichým společníkem, žena myslela…
Chci říct,
že jste ke mně byla slušná a já se choval vždy poctivě.
Já vím, pane Weavere. Sbohem.
- Sbohem a hodně štěstí. - Děkuji vám.
- Wille. - Amy.
Ty ses rozmyslela!
Já myslela, že ty ses rozmyslel.
Ne, Wille, už mám lístek.
Rozumím.
Ukliďte pořádně 19. Pan Miller je náročný.
- Je Helen Ramirezová doma? - Asi ano.
Najdete to bez problémů?
Dále.
Na co koukáš? Myslíš, že jsem se změnila?
Co chceš? Mám říct Frankovi, aby tě nechal jít? Mám za tebe orodovat?
Ani prstem bych pro tebe nehnula.
Chci ti říct, že jede sem. Asi už to víš.
- Já vím. - Měla bys odjet z města.
Asi bych nemohl… No…
- Může se stát cokoli. - Nebojím se.
Já vím, že ne, ale víš, jaký je.
Vím, jaký je.
Třeba nic neví.
- Možná dostával dopisy. - Možná.
Nic v životě není zadarmo.
- Odjíždím. Právě balím. - To je dobře.
Sbohem, Helen.
Kane, jestli jsi chytrý, tak taky odjedeš.
- Já nemůžu. - Já vím.
- Můžu se vás na něco zeptat? - Ovšem.
- Kdo je to slečna Ramirezová? - Paní Ramirezová?
Bývala to přítelkyně vašeho muže.
Předtím byla přítelkyní Franka Millera.
Rozumím. Děkuji vám.
- Vy mého muže nemáte rád, že? - Ne.
- Proč? - Z mnoha důvodů.
Vždycky tady bylo rušno, když tu byl Frank Miller.
Spousta lidí si myslí, že váš muž dostane, co mu patří.
Ptala jste se, madam, tak vám to říkám.
- Dám si trochu chlastu. - Musíš to mít?
- Jo. - Jestli jdeš po tý…
Říkám, že jdu pro chlast.
- Nech Kanea na pokoji. - Umím čekat.
Ahoj, Harvey.
- Ahoj, Harve. - Jak je?
Kde máš plechovou hvězdu?
- Vrátil jsem ji. Končím. - To je moudrý.
Neptal jsem se tě na tvůj názor.
Hej, Bene! Jak se máš, Bene?
Koukněte, kdo je tady.
- Jak, Bene? - Dej mi láhev.
Jasně.
- Dlouho jsme se neviděli, Bene. - Jo.
Ano, pane. Jak se má Frank?
Nestěžuje si.
Dnes večer bude tady v městečku veselo, co, Bene?
Ani bych se nedivil.
Vsaď se, že pět minut po návratu Franka je Kane tuhý.
- To není moc času. - Víc Frank nepotřebuje, protože…
Máte odznak a pistoli, šerife.
Na to jste neměl právo.
Máte pravdu.
Ne.
Asi víte, proč jsem tady.
Potřebuji zástupce. Beru každého, kdo se hlásí.
Jste cvok, že tu hledáte dobrovolníky.
Frank zde má kamarády. To byste měl vědět.
Někteří byli mí zástupci, když jsme tu bandu rozbili. Potřebuji vás znovu.
Tehdy to bylo jiný. Měl jste šest stálých zástupců.
Byli to samí špičkoví střelci. Dnes máte jen dva.
Nemáte ani dva. Tady Harve Pell říká, že skončil. Proč?
To je mezi námi.
Chcete od nás moc, když známe Franka Millera.
Všichni víme, co je Miller zač. Proto jsem tady. Co vy na to?
Už jde. Dělej, co jsem ti řekl. Nepouštěj ho.
- Ať si říká, co chce. - Je to náš přítel.
- Nehádej se. Bude tu co nevidět. - Pozná na mně, že lžu.
Udělej, co jsem ti řekl.
- Dobrý den, paní Fullerová, je tu Sam? - Ne, není.
A víte, kde je? Je to důležité.
Myslím, že… Je v kostele, Wille. Šel do kostela.
- Bez vás? - Já jdu za chvíli. Až se obleču.
Děkuji vám, paní Fullerová. Sbohem.
To chceš, abych se nechal zabít? Chceš, aby z tebe byla vdova?
Ne, Same, ne.
Kane.
- Co je, Jimmy? - Nic. Hledal jsem tě.
Chci pistoli. Chci být s tebou, až přijede ten vlak.
- Umíš zacházet s pistolí? - Jasně. Byl jsem dobrej.
- Vážně. - Proč…
Nejde jen o vyrovnání účtů. Je to šance. Vezmi mě s sebou.
Tak dobře, Jimmy, Zavolám tě, až bude třeba.
Zatím se běž napít.
Dále, Same.
Ty odjíždíš z města?
- Kam jedeš? - Ještě nevím.
To nedává moc smysl.
Ty se bojíš, co? Bojíš se Millera?
- Ne. - Ale jo. Jinak bys neutíkala.
Nemusíš se ničeho bát, když jsem tady.
- Kdykoli Millera vyřídím. - To ti věřím.
Tak proč odjíždíš?
- S Kanem jsi skončila? - Harvey.
Tak proč?
- Co na tom? - Jistě je to Kane.
Není, ale něco ti povím o tobě a o tvém příteli Kaneovi.
Jsi hezký chlapec. Máš široká ramena, ale on je muž.
Muž musí mít víc než jen široká ramena, a tobě do toho hodně chybí.
Nevím, jestli toho někdy dosáhneš.
Něco ti povím. Nikam nepojedeš.
Zůstaneš se mnou. Všecko bude jako dřív.
Chceš vědět, proč odjíždím? Tak poslouchej.
Kane za půl hodiny zemře a nikdo proti tomu nic neudělá.
A až zemře, zemře i tohle město. Já to cítím.
Jsem úplně sama. Musím se živit. Proto odjíždím jinam. To je všecko.
Nemám ráda, když na mě někdo sahá, pokud sama nechci.
A já už nechci, abys na mě sahal.
Dnešní text je z Malachiáše, kapitola čtyři.
„Hle, přichází ten den hořící jako pec,
a všichni opovážlivci i ti, kdo páchají…“
Ano?
Promiňte, nechtěl jsem rušit při mši.
Už jste tak učinil. Vy nechodíte často do kostela, šerife.
A ani jste se tu nechtěl oženit.
Co důležitého vás sem tedy přivádí?
Potřebuji pomoc.
Nechodil jsem sem často. Možná to není dobře.
A neoženil jsem se tu, protože má žena je kvakerka.
Ale přicházím pro pomoc, protože jsou tu lidé.
Promiňte, šerife, ale řekněte, co máte na srdci.
Někteří už možná víte,
že se Frank Miller zřejmě vrací poledním vlakem.
Potřebuji co nejvíc mimořádných zástupců.
Tak na co čekáme? Jdeme.
Moment. Počkejte.
Než se pustíme do něčeho nepříjemného,
musíme vědět, o co se jedná.
Není snad pravda, že Kane už není šerifem?
Nejsou snad mezi ním a Millerem osobní spory?
Dobrá, všichni klid!
Ať každý vyjádří svůj názor.
Ale chovejme se jako dospělí. A odveďte děti ven z budovy.
- Nějaký zprávy o vlaku? - Pokud vím, jede na čas, pane.
Je jedno, jestli je mezi Millerem a šerifem něco osobního.
Všichni víme, co je Miller zač. A ztrácíme tu čas.
Tak dobře. Coyi.
Ano, známe ho. Ale už jednou jsme se ho zbavili.
Kdo ho zachránil před šibenicí? Politici na severu.
Je to jejich šlamastyka. Ať ji řeší.
- Sawyere. - Já říkám jedno.
Platíme na šerifa a jeho zástupce.
A při prvním průšvihu si ho máme sami vyřešit.
Na co jsme tedy platili? Tohle není naše práce.
Měli bychom mít víc zástupců. Pak bychom nemuseli tohle řešit.
Ještě okamžik. Ticho! Udržujte pořádek. Ty ses hlásil, Ezro.
Nevěřím vlastním uším. Měli byste se stydět.
Platili jsme ho. Byl to nejlepší šerif.
Není to jeho průšvih, ale náš. Když ho nevyřešíme, budeme mít další.
Můžeme udělat jen jedno. Všichni víte co.
- Tak mluv. - Ta věc se řešila špatně.
Tři vrazi se producírují po ulici. Proč jste je nezatknul?
Proč jste je nezavřel? Pak by nám zůstal už jen Miller.
Neměl jsem proč je zatknout. Nic neudělali.
Zákon jim nezakazuje sedět na nádraží.
Už to nemůžu dál poslouchat. Co je to s vámi, lidi?
Nevzpomínáte si, že slušná žena nemohla jít po ulici?
Že se tady nedaly vychovávat děti?
Jak tu můžete sedět a jen mluvit a mluvit?
Proč tolik povyku? Jak víme, že Miller je v tom vlaku?
To víme velice dobře. Čas se krátí.
Pastore, chcete něco dodat?
Já nevím. V přikázáních se praví: „Nezabiješ.“
Ale najímáme si na to muže.
Dobro a zlo se jeví zcela jasně.
Ale chcete-li, abych své lidi poslal zabíjet a snad se dát zabít,
je mi líto, ale nevím, co na to říct. Je mi líto.
Já tvrdím tohle. To, co tohle město dluží Willu Kaneovi, nelze splatit penězi.
Na to nezapomínejte.
Je to nejlepší šerif, jakého jsme kdy měli a možná i kdy budeme mít.
Když se dnes Miller vrátí, pak je to náš problém, ne jeho.
Protože tohle je naše město. Sami jsme si ho vybudovali.
Chceme-li, aby zůstalo slušným místem, musíme jasně uvažovat.
Musíme mít odvahu zachovat se správně, i když je to těžké.
Až se Kane setká s Millerem, dojde k boji.
A někdo při tom přijde k úrazu, to je jisté.
Lidé na severu o tomhle městě přemýšlejí.
Přemýšlejí o tom, že sem pošlou peníze na výstavbu obchodů a továren.
Pro město by to moc znamenalo.
Když se dočtou o střelbě a zabíjení na ulicích, co si pomyslí?
Pomyslí si, že jsme jen další zranitelné město,
a všechna naše práce se obrátí vniveč.
Za jediný den se tohle město vrátí o pět let nazpět. To nesmíme připustit.
Jistě všichni víte, co si o tomto muži myslím.
Je to statečný a dobrý člověk. Dnes se sem už nemusel vracet.
A pro něj i pro město by to podle mého názoru bylo lepší.
Když tu nebude, až přijde Miller, myslím, že nebudou žádné trable.
Zítra budeme mít nového šerifa, a když mu nabídneme své služby,
myslím, že zvládneme vše, co se přihodí.
Podle mě to dává smysl. Podle mě to je jediná možnost.
Wille, myslím, že bys měl raději odjet, dokud je čas.
Bude to lepší pro tebe i pro nás.
Díky.
Proč tu věcičku neodložíš?
- Prásk! - Prásk, je po tobě, Kane!
- Poslal jsem k tobě kluka. Nepřišel sem?
- Byl tu.
Vždy jsi byl můj přítel. Tys mi sehnal tu práci. Poslal jsi je ke mně.
Už jako kluk jsem chtěl být jako ty. Vždy jsi byl mužem zákona.
Jo, po celý život.
Je to bezva život. Riskuješ kůži, když chytáš zabijáky,
a porota je pustí, aby po tobě mohli znovu střílet.
Když jsi poctivý, tak jsi chudý.
Nakonec všichni umíráme sami na ulici. A proč?
Pro nic. Pro plechovou hvězdu.
Soudce odjel, Harvey to vzdal a já nemůžu sehnat zástupce.
To souhlasí. Stalo se to příliš náhle.
Lidi musíš přesvědčit o zákonu a pořádku, než něco udělají.
A možná, že v hloubi duše jim to je vlastně jedno.
Co mám dělat, Marte?
- Doufal jsem, že se nevrátíš. - Však víš, proč.
Ne proto, abys spáchal sebevraždu.
Vězení někdy člověka změní.
Jeho ne. To všecko je naplánované. Proto jsou tady.
Odjeď, Wille. Odjeď pryč.
- Půjdeš se mnou na nádraží? - Ne.
Víš, co k tobě cítím. Ale nepůjdu s tebou.
Chlap s rozbitými klouby by nemusel mít navíc i artritidu.
Nijak bych ti nepomohl. Zabili by tě, když by ses o mě bál.
I tak je to příliš jednostranné.
- Sbohem, Marte. - Sbohem.
Všechno je nanic, Wille. Všechno je nanic.
Promiňte, ve kterém pokoji bydlí paní Ramirezová?
- Číslo tři. - Děkuji vám.
Dále.
- Ano? - Paní Ramirezová, jsem paní Kaneová.
Já vím.
- Mohu dál? - Jak chcete.
- Posaďte se. - Ne, děkuji.
Co chcete?
Jen se bojím, že bych už nedokázala vstát.
- Proč? - Nebylo snadné sem přijít.
Proč?
Podívejte, paní Ramirezová, Will a já jsme se před hodinou vzali.
Byli jsme připraveni k odjezdu, ale teď odmítá odjet.
Zkoušela jsem všechno možné. Prosila, vyhrožovala, ale marně.
- A teď? - Ten muž dole. Recepční.
Povídal mi o vás a o Willovi.
Snažila jsem se pochopit, proč nechce odjet.
- Určitě je to kvůli vám. - Co po mně chcete?
Ještě má šanci. Nechte ho odjet.
- Já vám nepomůžu. - Prosím vás.
Nezůstává kvůli mně. Celý rok jsem s ním ani nepromluvila.
- Odjíždím stejným vlakem jako vy. - Tak proč zůstává?
Když to sama nevíte, já vám to nevysvětlím.
I tak vám děkuji. Jste velice laskavá.
Co jste to za ženu? Jak ho můžete takhle opustit?
To se tak bojíte střelby z pistole?
Ne, paní Ramirezová, já pistole znám.
Otce i bratra zastřelili pistolí.
Byli na straně práva, ale to jim nepomohlo.
Bratrovi bylo 19. Viděla jsem ho umírat.
Pak se ze mě stala kvakerka. Je mi jedno, kdo je v právu a kdo ne.
Přece musí existovat nějaký lepší způsob života.
Will ví, co si o tom myslím.
Ještě okamžik. Vy chcete čekat na vlak dole?
- Ano. - Proč nepočkáte tady?
Já Kaneovi nefandím, ale má kuráž.
Ty jsi ohromně tolerantní, Joe.
Věděl jsem, že máš kuráž, ale vidím, že jsi i chytrý.
Co tím chceš říct?
Nic. Jen to, že chytrý člověk ví, kdy má vycouvat.
Když si nemůžu k pití vybrat společnost, už mě tu neuvidíš.
Dobře. Jen se podívejme na chlapečka s plechovou hvězdou.
Dobrá, jak si přeješ.
Tak chlapi, co si dáte?
TODDSOVA NÁJEMNÍ STÁJ
Dej na něj sedlo, Kane. No tak, osedlej ho.
Dojede daleko. O tom jsi přece uvažoval.
- Tak nějak. - Máš strach?
- Asi ano. - Jasně. To dá rozum.
Pojď, pomůžu ti.
Vypadá to, že mě všichni chtějí dostat z města.
Nikdo nechce vidět, jak tě zabijou.
- Kam jdeš? - Nevím. Asi zpět do kanceláře.
Ne. Sedneš si na toho koně a pojedeš pryč.
Co je to s tebou? Říkal jsi, že to uděláš.
Myslel jsem na to, protože jsem byl unavený. To člověk myslí na ledacos.
- Nemůžu to udělat. - Proč?
- Nevím. - Nasedni na toho koně, Wille.
Proč je to pro tebe tak důležité? Nezáleží ti na mém životě.
No tak.
Nestrkej do mě, Harve. Mám toho dost.
Nenávidím to město. Vždy jsem ho nenáviděla.
Jako Mexičanka v takovémhle městě.
- Chápu vás. - Ano? To je dobře.
Já vás nechápu. Ať říkáte, co chcete.
Kdyby byl Kane můj, neopustila bych ho. Bojovala bych.
- Proč to neuděláte? - Není to můj muž. Je váš.
- Máte trochu čisté vody? - Ovšem, šerife. Posaďte se.
- Narazil jste na problém, šerife? - Ne, žádný problém.
- Co to stavíte? - Něco spravujeme.
Uvolněte se, pane Kane. Opřete se. To je ono.
- Počkej. - Mám počkat?
Přestaň, než ti řeknu.
- Děkuji. - Není zač, šerife.
- To je zadarmo. - Řekněte mu, ať se dá znovu do práce.
Wille!
Zapomněl jsem na tebe. Jsem rád, že jsi tady.
Nevím, co tě zdrželo. Čas utíká.
- To ano. - Kde jsou ostatní?
- Musíme si to naplánovat. - Nikdo už nepřijde.
- Jen ty a já. - Děláš si blázny.
- Ne, nikoho jsem nesehnal. - To snad není pravda.
- Tohle město není tak na dně. - Nikdo jiný není.
- Jen ty a já? - Asi ano.
- Proti Millerovi a ostatním? - Ano. Chceš to vzdát, Herbe?
Já to nechci vzdát, to ne. Ale pochop,
- s něčím takovým jsem nepočítal. - Já taky ne.
Přišel jsem sám. Nemusel jsi mě volat.
Jsem připravený. Ale tohle je něco jiného. Tohle jsi neříkal.
To je sebevražda. Proč? Nejsem muž zákona. Já tady žiju.
Osobně nic proti nikomu nemám. Mě se tohle netýká.
Asi ne.
To, co po mně chceš, má svý meze. Mám ženu a děti. Co si počnou?
Běž domů ke svým dětem, Herbe.
- Sežeň další a já to udělám. - Běž domů, Herbe.
- Co je? - Našel jsem je, šerife, jak jste chtěl.
- Kromě pana Hendersona. - Já ho našel. Dík.
Není zač.
Poslyšte, šerife. Budu bojovat s váma. Já se nebojím.
- Ne. - Dovolte mi to, šerife.
- Jsi ještě kluk. Děcko. - Je mi 16. A umím zacházet s pistolí.
- Je ti 14. Proč lžeš? - Na svůj věk jsem velký. Prosím vás.
Na svůj věk jsi vážně velký, ale i tak ne. Běž odtud. Jdi domů.
POSLEDNÍ VŮLE A ZÁVĚŤ
OTEVŘÍT V PŘÍPADĚ MÉ SMRTI
Hej, Charlie, už můžeš jít domů.
Děkuju, šerife.
Vážně si toho cením. Doopravdy.
- Už je otevřená hospoda? - Běž domů, Charlie.
Ano, pane.
- Sbohem, Helen. - Sbohem, Same.
Opatrujte se.
- Ahoj, Franku. - Jak se máš, Franku?
- Všecko hotový? - Jak jsi chtěl.
- Máme pro tebe pistoli. - Tak se do toho dáme.
- Nemůžeš se dočkat? - Chci jen být připravený.
Millere.
Běžte!
Vylez ven. Nebo to tady tvoje přítelkyně schytá jako Pierce.
Vyjdu ven. Pusť ji.
Až vyjdeš ze dveří. Tak pojď. Nebudu střílet.
KONEC